•201 



hede med spredte Lyngbuske, nemlig ved Kornoks Isbræer 

 c. 61° 7' n. Br. (omtrent paa det Sted, hvor der staar Nuk paa 

 Raartet Tav. IX i Medd. om Grønland VII), altsaa langt inde i 

 det ganske vist ikke meget brede Land. Terrænet er her for- 

 oven i c. 400 Fods Højde o. H. temmelig fladt, medens det 

 falder mere eller mindre stejlt af mod Fjorden. Skraaningerne 

 ere mest bedækkede med Lynghede eller Pilekrat; men ovenpaa 

 Plateanet tage Lichenerne Overhaand og danne ofte virkelige 

 Lichenheder. Foruden de sædvanlige Cladonia- og Sterecaulon- 

 Arter fandtes indblandet Cetraria islandica. Spredt i dette 

 Lichentæppe voxede især Betula glandulosa og desuden Vaccinium 

 nliginosum, Salix glauca, Rkododendron og Jnniperus. Af Urterne 

 noteredes blot Hieracium alpinum. 



Ganske lignende Forhold fandtes ved Tun nar mint i 

 Tunugdliarfik , hvor Skraaningerne for Størstedelen vare be- 

 voxede med Pile- og Birkekrat, medens Vegetationen paa vand- 

 rette Flader gik over til Lichenhede dannet væsentlig af Cla- 

 donier. Indblandet forekom her Betula glandulosa og i mindre 

 Mængde Salia; glauca og Juniperus, samt af Lrter bl. a. Draba 

 aurea, Stellaria longip es o ^ Chamaeneriumangustifolium. Lignende 

 Vegetation fandtes paa tørre Skraaninger, der vendte mod Syd. 



Længere inde i Tunugdliarfik- Fjord træffes hyppigt paa til- 

 svarende Steder lignende Lichenheder med indstrøede Betula 

 glaiïdidosa-Bi\&ke, f. Ex. mange Steder paa Igaliko-Sletten. Men 

 i disse Egne svinder ofte den kirtlede Dvergbirk helt, og Lichen- 

 hedens Karakter træder da renere frem. Som et ensartet, lyse- 

 graat Tæppe dækker den da vandrette eller ikke for stejle, tørre 

 Skraaninger. Den lyse Farve forandres ikke af de sparsomt 

 indblandede Græsser og andre urteagtige Planter. 



De største og smukkeste Lichenheder uden Lyngbuske saa 

 jeg imellem Kordlortok og Kingua i TunugdUarfik og ved Isarok 



Bjørnedal i Arsuk-Fjord l'andt han paa lave og torre Bakker "smuk og 

 udpræget Lichenhede, i hvilken Aira flexuosa, Campamda rotundifolia 

 og Rumcx Acetosella vare de almindeligste Fanerogamer» (1. c. p. 17). 



