209 



og Lynghedens Buske og med Græsmarkens Urter, da skyldes 

 det øjensynligt manglende Fugtighed. 



INaar Föhnvinden har blæst en kort Tid, ere Lichenhedens 

 graa Busklichener ganske knastørre. Varer en Föhnperiode 

 længere Tid, og er det samtidig klart Solskin, som det vistnok 

 i Reglen er, vil dens Virkning ogsaa spores paa Blomster- 

 planterne. De øvre Jordlag ville udtørres, mange unge Planter, 

 som ikke have naaet at sende deres Rødder ned i de dybere 

 Lag, ville gaa tilgrunde, og det samme vil maaske være Til- 

 fældet med mangen ældre Plante, medens Lichenerne uden 

 Skade kunne taale en temporær Udtørring. Dette, antager jeg, 

 er den væsentligste Aarsag til, at Blomsterplanterne optræde 

 saa sparsomt i Lichenheden. De Ivratbuske, som have naaet 

 at sende deres Rødder dybt ned, ville derimod, hvis Læforhol- 

 dene ere gunstige, kunne naae en anseelig Størrelse 4- 



Et Forhold, hvis Betydning ikke bør undervurderes, er 

 Jordbundens Beskaffenhed. Som ovenfor udtalt, antager jeg, at 

 Lichenheden altid voxer paa sandet eller gruset Bund, altsaa 

 paa Bund, som let udtørres; jeg har ialtfald flere Gange kon- 

 stateret, at Bunden var sandet, aldrig truffet den leret. Hermed 

 stemmer, hvad Norman angiver for Lichenhederne i det ark- 

 tiske Norge: «Overalt i disse egne, hvor jordbunden i den 

 tørre del af marken, såvel på plateauerne som i de lavere egne, 

 er glacialgrus , er den dominerende lavvegetation ikke noget 

 udtryk for stedets højdebeliggenhed, men alene for jordbundens 

 magerhed i forening med mangel på fugtighed , som gjør den 

 uskikket for de fleste andre planter og levner laverne al plads.» ^). 



^) Naar Hartz (Østgronl. Vegetationsforh. p. 280) i Tilslutning til mig 

 udtaler, at «de store Lichenheder i Sydgrønlands Fjorde ere vistnok i 

 første Linie en Folge af Föhnen», da maa dette, som det vil fremgaa 

 af Ovenstaaende, forstaas, ikke som om Lichenhederne forekomme paa 

 de Steder, der ere mest udsatte for Föhnen, men saaledes, at Föhn- 

 perioderne medføre Tørke, som Lichenerne bedst ere skikkede til at 

 udholde. 



2) J. M. Norman, Norges arktiske flora. L Speciel Plantetopografi. Istc 

 del. Kristiania. 1894. S. 23. 

 XV. 14 



