214 



er Luften herinde for tør og Snemængden for ringe. Muligvis 

 vil man kunne finde dem højere oppe i Fjeldene. 



1 «Grønlands Vegetation» (p. 133) omtaler Warm i ng disse 

 Mosheder under Moskjærene uden dog at regne dem dertil. I 

 «Plantesamfund" (S. L97) opføres de under ]Navn af Mosheder 

 under de xerofile Formationer, og vistnok med Rette. Ganske 

 vist ere de svampede Mostæpper meget hyppigt, maaske som 

 oftest, fugtige, ialtfald saa længe Snesmellningen varer, og 

 ganske vist ere de udelukkende knyttede til ]Nordskraaninger, 

 hvor Faren for Udtørring er mindre paa Grund af mindre 

 Insolation ; men naar Snesmeltningen er forhi, vil Udtørring dog 

 til Tider være uundgaaelig. Af en xerofil Formation at være er 

 Mosheden dog ikke i synderlig høj Grad tilpasset til Tørke. 1 

 Sammenligning med Empetrum-Heden taaler den mindre Tørke, 

 men kræver mindre Varme ; den kan saaledes siges at staa i 

 et lignende Forhold til Empetrum-Heden som denne til Betula 

 glandulosa-Ueden og Lichenheden. 



Ganske svarende til den her omtalte grønlandske Moshede 

 er aabenhart den Formalion, som .Jonsson beskriver fra Øst- 

 Island under Navn af Grimmia-Heden M. Af en noget anden 

 Karakter er derimod den Mosmark, som Hartz beskriver fra 

 Jamesons-Land i Øst-Grønland'); den fandtes paa horizontale 

 eller svagt mod Syd heldende Flader, var sammensat af langt 

 flere Arter, havde et mere xerofilt Præg og var «betinget af 

 store, tørre, for Vinden udsatte Flader." 



Fjeldmarken. 



Fjeldmarken har i det sydligste Grønland det samme Præg 

 som længere nordpaa, og det er ganske naturligt, eftersom 

 det karakteristiske for Fjeldmarken er, at Planterne staa saa 



1) H. Jonsson, Studier over Øst-Islands Vegetation. Botanisk Tidsskrift 

 20. Bind, 1. Hefte 1895, S. 70. 



2) N. Hartz, Østgrønl. Veg. S. 126. 



