Indledning'). 



(jrønlands sydligste Coloni Julianehaab betragtes som den af 

 de grønlandske Coionier. hvis Beseiling frembyder de storste 

 Vanskeligheder. Af de grønlandske Skibsførere kaldes den en 

 "Doucenrhavn», hvilket hidrører fra, at den bringer den Skibs- 

 forer. som kommer hjem efter en heldig tilendebragt Reise paa 

 Julianehaab et Extrahonorar fra den kongelige grønlandske 

 Handel. Det er Storisen ^), som foraarsager disse Vanskelig- 

 heder; den ligger som Regel den største Del af Sommeren 

 udfor den sydligste Del af Grønland i et mere eller mindre 

 bredt Bælte, snart tæt paa Land, snart lidt længere fra Kysten, og 

 tvinger Julianehaabsskibene enten til at gjøre lange Omveie eller 

 til at forcere igjennem, hvad der under de stærkt skiftende Is- 

 og Veirforhold , som regere her i Gap Farvels umiddelbare 

 Nærhed, er en for Seilskibene temmelig risikabel Sag. De fær- 

 reste Skibsførere indlade sig da ogsaa paa at sætte ind i større 

 Ismasser i Julianehaabsbugten — Farvandet mellem den store 

 Ntinarsuit og Nanortalik — de søge noget nordligere op for 

 enten at omseile hele Ismassen eller for at gjennemsejle den 

 — i Reglen udfor Arsuktjorden , hvor Forholdene ere endel 

 gunstigere, hovedsagelig fordi Nunarsuit ved sin fremskudte 

 Behgsenhed frembringer en Forandrina; i den svdfra kommende 



Ц Jeg har her delt Beskrivelsen i en Indledning, og i de 3 naturlige Af- 

 snit for Expeditionens Virksomhed: I. Reisen fra Frederikshaab til 

 Kagsimiut og Opniaalingen af .Nunarsuit, II. Isvandringen, og III. Skjær- 

 gaardsopniaalingen. 



*) Se Meddelelser om Grønland, 6. Hefte, Pag. 181, og 7. Hefte, Pag. 62 og videre. 



1* 



