128 



med Kniv. Dens Kontakt med Diabasen, og om den, som 

 Laube ^) mener, er et Omdannelsesprodulit af denne, kunde 

 ikke afgjøres af ovenomtalte Grunde. Alle andre Vægstens- 

 forekomster paa den af Expeditionen undersøgte Kyststrækning 

 ere saa godt som betydningsløse, idet Vægstenen enten er brudt 

 næsten fuldstændig bort eller er af en saadan Beskaffenbed, at 

 den ikke egner sig. til Forarbejdelse og snarere bør kaldes 

 Talkskifer 2). 



Inde i Lnartok Fjorden findes tæt ved Vægstensforekomsten 

 en anden Lokalitet, som oftere besøges af Grønlænderne, nemlig 

 én med Kalkspat delvis udfyldt Spalte i Graniten. Spalten er 

 1 — 2 Dem. bred, fyldt med lysegraat, fint Ler, livori Kalkspat 

 er udkrystalliseret, fuldstændig paa samme Maade, som det 

 (S. 12oi er omtalt fra Øen Inuarugdligak. 



Hvad der i højeste Grad har bidraget til, at Lnartok Fjorden 

 er blevet saa bekjendt, er dog de varme Kilder paa Øen 

 Un ar to к , beliggende paa den lave Tange, der forbinder det 

 sydlige høje Granitparti med en mindre FjeldkuUe af samme 

 Bjergart paa Øens Nordende. Tangen bestaar af en stærkt leret 

 Bundmoræne, der i sine øverste Partier delvis er udvasket af 

 Havet, og som paa østsiden har givet Materialet til en Række 

 smukke, saa godt som ubevoxede Strandvolde ^). Den under- 

 liggende faste Klippe ses kun ganske enkelte Steder, og i Kil- 

 dernes Nærhed er alt dækket af et tykt, svampet Vegetations- 

 tæppe. 



Kilderne have været Gjenstand for megen Opmærksomhed 

 fra de tidligste Tider. Beboerne af den gamle Østerbygd have 

 kjendt dem og mulig gjort praktisk Brug af dem. Senere om- 

 tales de af Hans Egede og liere, men først fra dette Aar- 

 hundrede haves nøjagtigere Oplysninger, særlig med Hensyn til 



') 1. c. S. 87. 



^) Holm: Medd. om Grönland VI, S. 110 og 130. 



Eb e ri in: Medd. oni Grønland IX, S. '2.5.j. 

 ^) K. j. V. Steenstrup: Tillæg В til Rigsdagstidende 1877— 7S, S. 11. 



