133 



15° 



Beregner man af den fundne Vægtfylde i) — 5 = 1.00075 Salt- 

 mængden {Sd) efter den for Havvand gældende Ligning 

 Si>'^. = 129.49 (D'£ - 1), 



en Ligning, som man ganske vist ikke i Almindelighed kan anvende 

 paa Kildevand, men som i dette Tilfælde paa Grund af Kilde- 

 vandets Lighed i Sammensætning med Saltvand med tilnær- 

 melsesvis Nøjagtighed lader sig bruge, fmdes Saltmængden i 

 1000 gr. Vand at være 0.9721 gr., altsaa temmelig nær den di- 

 rekte fundne Saltmængde, 



Saavel Vægtfyldebestemmelserne som Summen af de direkte 

 bestemte Bestanddele vise, at Kildevandet i 1870, da Laube 

 indsamlede sine Prøver, var noget mere concentreret, end da 

 A. Jessen i Sommeren 1894 indsamlede de nu undej'søgte 

 Prøver. Forholdet mellem de enkelte Stoffer er omtrent det 

 samme i 1894 som i 1870, kun var Kiselsyremængden i 1870 

 1.4 Gange større end i 1894, medens Magnesiamængden til 

 Gjengjæld er 4 Gange større i 1894 end i 1870. Fremtidige 

 Undersøgelser maa vise, om dette Forhold beror paa en Til- 

 fældighed eller gjentages i Tidens Løb. Navnlig for Kiselsyrens 

 Vedkommende vil Kildevandets Temperaturvekslinger spille en 

 betydelig Rolle. I Sammenligning med Geysir paa Island er 

 Vandet i Unartok Kilden meget fattigt paa Kiselsyre. Geysir 

 indeholder i Følge Forchhammers Analyse i 1000 gr. Vand 

 0.4090 gr. Si Og ^), Unartok Kilden, som ovenfor anført, 0.0377 gr. 

 Si O2 , altsaa knap Vio af den Mængde, der findes i Geysir- 

 vand. 



Undersøger man, om der af Kildevandets Sammensætning 

 kan udledes noget om, hvorfra Saltene i Vandet stamme, ligger 

 det nær at sammenhgne de enkelte Stoffers indbyrdes 

 Mængdeforhold — paa Grund af det relativt store Indhold 

 af Klorbrinte og Natron — med de relative Stofmængder i Hav- 



M Poggendorfs Annaler XXXV, S. 350. 



