146 



gange, dels Granitgange. Disse sidste vare kun faa Decimeter 

 brede, Graniten var meget lys og finkornet, men syntes dog at 

 staa Syeniten temmelig nær. De havde en ganske egen Ind- 

 virkning paa Syeniten, idet denne, som ellers var brun, i indtil 

 1 M. Afstand paa begge Sider af Gangen blev lys graaM. 



Syeniten forvitrer overordentlig let, dels ved en Afskalning 

 parallelt med Overfladen, hvad der i høj Grad bidrager til 

 Øernes rnndkullede Form, dels idet Hornblenden opløses. Til- 

 bage bliver da skarpt Feldspatgrus, som dækker alle Skraaninger 

 og Dale og ofte danner store, flade .Marker. Disse Grussletter' 

 ere saa meget mere iøjnefaldende, som de for del meste ere 

 nøgne og uden nogen som helst Vegetation, baade fordi Bunden 

 er saa løs og let bevæges af Storme og paa Grund af det 

 barske Klima, idet Øerne næsten stadig ere omgivne med Storis 

 og Isfjelde, som med deres Taage og lave Temperatur hæmmer 

 Plantelivet. Golde ere Øerne dog paa ingen Maade Inaar und- 

 tages de yderste, som under Storme oversprøjtes fuldstændig 

 med Havvand), tværtimod findes der i beskyttede Kløfter en over- 

 raskende .Mængde blomstrende Planter, omend kun i dværgagtige 

 Exemplarer, men i det hele og store er Vegetationen dog stærkt 

 trykket. Krat findes aldeles ikke, alt er kryhende henad Jorden. 

 Medens det inde i Fjordene er den tørre Føhn, som er Plan- 

 ternes værste Fjende, er det paa Kitsigsut Øerne Nordenvinden, 

 der hindrer en frodig udvikling og fremtvinger de samme For- 



1) Laube omtaler (Geol. Beobaclit. S. 85), at han var i Land paa én af 

 Kitsigsut Øerne ved Navn «Kikkertarsursoak» og her fandt en Zirkon- 

 syenit, som i meget skulde minde om den norsiie. Nogen O med Navnet 

 Kikkertarsursoak har jeg ikke kunnet finde, og ingen af de paa Stedet 

 bedst kjendte (ironlændere have hørt den omtale. Paa alle de Øer, jeg 

 har været, har jeg kun set den samme, ovenfor beskrevne Syenit og ikke 

 fundet det ringeste Eudialit eller Zirkon. Jeg han ikke tænke mig 

 andet, end at Laube ved sit Besøg har taget en Prøve af en løsliggende 

 Sten (del fristes man let til paa disse Øer, da de løse Sten ere de 

 friskeste, medens næsten alt faststaaende er gjennemforvitreti, som kan 

 være kommet langvejs fra med Indlandsis eller Drivis, hvorved Fejl- 

 tagelsen er (ipstaaet. 



