147 



hold, som Føhnen andet Steds. Den almindeligste Plante er 

 Krækkebærlyngen (Empetrum nigrum), der til Trods for sin 

 Haardførlied dog fører en kummerlig Tilværelse. Af Nordenvinden 

 trykkes den , saa at Buskene ligge som flade Puder tæt henad 

 Jorden, ordnede halvmaaneformet eller i Rækker, mindende om 

 Bølgeslagslinier i Sand. Disse Puder ere da grønne i Læsiden 

 (Sydsiden), medens Resten danner et tæt Væv af Grene og 

 gamle Blade, som dels beskytte Planten selv, dels tjene som 

 Læ for andre Planter, f. Ex. en lille Salix, der i smaa Exemplarer 

 voxer herunder og netop stikker Spidserne af sine Grene frem 

 over Krækkebærpuden. 



Syeniten er ikke indskrænket til Kitsigsut Øerne, men findes 

 ogsaa paa de nærmere Kysten liggende Øer samt paa selve 

 Fastlandet fra Tasermiut Fjordens Munding , hvor den danner 

 det yderste Forbjerg (Tatterakasik), mod Sydost til Fjeldene om- 

 kring Ikigait og Frederiksdal, (Tav. X), samt i Følge Sylow^) 

 paa Øerne udenfor dette Sted. 



Tørvemoser i videre Forstand ere ret almindelige paa 

 den undersøgte Kyststrækning, dog ere Moserne oftest meget 

 ubetydelige , dannede paa Skraaninger og i Kløfter omkring 

 mindre Vandløb, og saa godt som aldrig af en saadan Kvalitet, 

 at de have nogen som helst praktisk Betydning. Mægtigheden 

 overstiger sjeldent 0.5 M., og Formuldningen er gjerne ufuld- 

 stændig, saa at det er yderst sjeldent at finde mørk, dyndet 

 Tørv, oftest er det en løs og svampet Mostørv. 



Medens hævede Havstokke og Terrasser i Nordgrønland ere 

 et temmelig almindeligt Fænomen, som omtales af de fleste, 

 der have berejst disse Egne, ere Opgivelserne herom for det 

 sydligste Grønlands Vedkommende temmelig mangelfulde. Fra 



') Medd. om Grønland VI, S. 180. 



10* 



