153 



dannede højt over Havet, f. E\. i tidligere Søer eller hidrørende 

 fra Indsøer, opdæmmede af Bræerne. Disse Spørgsmaal ere i 

 Skandinavien først i den sidste halve Snes Aar gjorte til Gjen- 

 stand for en nøjere Drøftelse, og ved de svenske og norske 

 Geologers exacte Undersøgelser er man nu naaet til en Klarhed 

 paa delte Felt, som er af stor Værdi ved lignende Undersøgelser 

 andre Steder. Disse Fordele have tidligere Rejsende i Grønland 

 ikke haft, og det er derfor rimeligt, at der for Grønlands Ved- 

 kommende med Hensyn til de omtalte Spørgsmaal er begaaet 

 ikke saa fiia Fejltagelser, især da en Alængde Maalinger ere 

 foretagne af ikke Sagkyndige, som rimeligvis have maalt et eller 

 andet karakteristisk Punkt paa Terrassen, men næppe det mindst 

 iøjnefaldende, som netop angiver Kystlinien, da Terrassen dan- 

 nedes M- Samtidig er der næppe taget tilstrækkeligt Hensyn til, 

 om det maalte Hævningsmæ.rkes Beliggenhed er en saadan, at 

 det kun kan være marint, ^æppe noget Land indbyder nemlig 

 mere end Grønland til Dannelsen af Søer, som dæmmes op af 

 Bræer. Fiere Exempler herpaa haves fra INutiden, og endnu 

 tiere maa der have været, da Bræerne skød længere frem i 

 Fjordene uden at dække Halvøerne mellem disse, idet de mange 

 Sidedale, der fra Fjordene strække sig ind i Landet, have alle 

 ønskelige Betingelser for at omdannes til Søer, som lukkes af 

 den Bræ, der udfylder Hovedfjorden. Et Exempel herpaa er 

 aabenbart den af Steenstrup maalte Terrasse ved Tunuarmiut i 

 Tunugdliartik Fjorden, som med Hensyn til sin Højde staar saa 

 unaturlig isoleret mellem de andre Hævningsraærker i Omegnen. 

 Jeg har ikke selv været ved Stedet, men kun set det paa Af- 

 stand. Det ligger inde i en lille Bugt med et smalt Indløb og 

 omgivet af høje Fjelde, og i Tilfælde af, at Bræerne i Bun- 

 den af Fjorden skød frem her forbi, vilde det sikkert omdannes 

 til én af Isen opdæmmet Sø med højere Vandstand. 



') Sml. G. de Geer: Skandinaviens nivåfoiandringar under Qvartàrperioden. 

 Sveriges geol. Undersokn. Ser. C. Nr. 98, S. 11. 



