157 



skyldes andre Kræfter. At stille dem i Forbindelse med Grøn- 

 lands Indlandsis kan med det ringe Kjeudskab , man for Tiden 

 har til Dybde- os: Bundforholdene , kun blive en løs Gisning, 

 men umuligt er det ikke, at de ere gamle, submarine Ende- 

 moræner og repræsentere Grænsen for Indlandsisens tidligere 

 Udbredelse M. 



Efterhaanden som Isens Mægtighed blev mindre, mistede 

 den ogsaa sin Evne til at bevæge sig hen over Højlandet og 

 nøjedes med at strække lange Bræer frem gjennem Fjordene, 

 medens Højdeplateauerne bleve selvstændige Firnmarker med 

 deres egne Bræer. De .Mærker. Skurstriberne, der nu findes 

 og vise Bræernes Bevægelsesretninger, maa for den største Del 

 skyldes denne sidste Tid. Det er derfor ganske naturligt, at de 

 i meget høj Grad rette sig efter Terrainformerne, i de større 

 Fjorde gaa de i disses Retning, og oppe mellem Fjeldene følge 

 de de lokale Dalstrøg. Medens der ofte ikke er den ringeste 

 Forskjel paa Skurstribernes Retninger ved Foden af en isoleret 

 og paa dens maaske over 300 M. høje Top, kan til andre 

 Tider aldeles ubetydelige Forhindringer i Terrainet virke meget 

 forstyrrende i saa Henseende. Grønlands Klima, som bevirker 

 en meget stærk Forvitring af Fjeldenes Overflader, er ikke hel- 

 digt for Bevarelsen af Skurstriber, som desuden ødelægges ved 

 Planternes, især de laveres. Angreb paa Fjeldsiderne. Skur- 

 striber højere til Fjelds, som. vilde give de bedste Bidrag til 

 den daværende Indlandsis" Bevægelsesretning, ere derfor tem- 

 melig sjeldne. Alligevel er det dog muligt at faa et ganske 

 godt Overblik over, hvorledes Forholdene have været. 



Mellem Julianehaab og Tasermiut Fjorden har Indlands- 

 isens Hovedbevægelsesretning været vinkelret paa Kystlinien, 

 omtrent parallel med Fjordene. Mellem Julianehaab og Sardlok 



^) Se desuden A. Heiland: Ona de isfyldte Fjorde og de glaciale Dan- 

 nelser i Nordgrønland. Archiv for Math, og Naturv. Christiania, 1876. 

 I, S. 125. 



