165 



bygget saaledes, d. v. s. bestaar af Gletscherkorn af denne Stør- 

 relse. Paa den anden Side ere saa store Gletscherkorn ikke 

 tidligere omtalte fra Grønlands Indlandsis eller Bræer, de største 

 angives fra Upernivik af Ryder og UssingM til 2 à 3 Tommer 

 (5—8 Cm.) og 3—4 Tommer (8—10 Cm.) og størst i Bunden 

 af Bræen. He im 2) omtaler Korn paa indtil 10 — 15 Cm. Stør- 

 relse fra Alperne. Der synes derfor ikke at være noget til 

 Hinder for, at der i de store Isstrømme og særlig i disses 

 underste Partier, findes Gletscherkorn paa 20 Cm. i Diameter, 

 som man kun har Lejlighed til at iagttage i de store Isljelde, 

 og jeg tror ikke, det er nødvendigt, saaledes som D ry gals к i^) 

 gjør det, at forudsætte en hexagonal Ordning af flere mindre 

 Krvstalindivider for at forklare dette Fenomen. 



Storisen, som vi paa hele Rejsen stadig har haft god 

 Lejlighed til at studere, har ikke frembudt synderlig nyt udover 

 det allerede tidligere kjendte. Med Hensyn til dens Transport- 

 evne maa man skarpt adskille Isen fra det aabne Hav, som ikke 

 eller yderst sjeldent indeholder andre fremmede Bestanddele 

 end Støv (Kryokonit) og Sælhundsexcrementer, ofte i saadan 

 Mængde, at Isflagen kan være helt mørk og se ud som om den 

 var fuld af Grus og Jord, og Fjordisen, der jo ogsaa er Salt- 

 vandsis og blander sig med Strømmen af den egentlige Storis, 

 men som ofte bærer store Mængder Grus og Sten. Denne Be- 

 lastning hidrører fra Fjordens Kyster, hvor Grus og Jord dels 

 er skyllet ud over den fastliggende Is, dels sammen med større 

 og mindre skarpkantede Sten er bragt derud ved Fjeldskred. 

 Jo længere til Søs man er, jo renere er Isen ; jo længere man 



') Meddel, om Grönland VIII, S. 207 og 226. 



2) Handbuch der Gletscherkunde, S. 120. 



^) Grönlands Glet.<cher und Indlandseis, S. 47—48. 



