175 



Saa meget mere maa det beklages, at Erkebiskop Erik 

 Val kend o rf s Forsøg paa, godt over en Snes Aar efter, at faae 

 en Expedition udrustet til Gjenopdagelse af Grönland strandede, 

 fordi han faldt i Unaade ; thi paa dette Tidspunkt kunde der 

 maaske endnu have været udsigt til at træffe de sidste Nord- 

 boer i den gamle Østerbygd (det nuværende Julianehaabs Di- 

 strikt). I Yesterbygden vare de jo allerede forlængst udryddede 

 af Eskimoerne. 



Alle paalidelige Efterretninger om de gamle ?sordboers 

 seneste Skæbne, som mulig kunde have været til, ere forsvundne. 

 Selv om det er højst sandsynligt, at de sidste «Kablunakker», 

 saaledes som grønlandske Sagn sige det, ere blevne dræbte af 

 Eskimoerne, er det dog ikke ganske udelukket, at Nordboerne 

 efterhaanden have blandet sig med »Skrællingerne«, antaget 

 deres Sæder og Skikke samt Erhvervsmaade og gaaet fuld- 

 stændig op i dem. 



Have vi nu end ikke skriftlige Overleveringer om Nordbo- 

 koloniens Skæbne i den sidste Tid, ere vi paa den anden Side 

 i Stand til at skaffe os et Indblik i det Kulturliv, som har rørt 

 sig i den fjerne Koloni, lige til Slutningen, da den ophørte at 

 existere; vi behøve jo blot at øse af den Rigdomskilde, vi have 

 i de Ruiner, som dette Folk har efterladt sig paa de Steder, 

 hvor det levede i henved fem Hundrede Aar for tilsidst at gaa 

 sin ubhde Skæbne i Møde. Ingensteds i Norden findes saa 

 uforstyrrede og righoldige Mindesmærker, af hvilke det daglige 

 Liv i Norden i Sagatiden kan studeres. 



Første Gang man efter Grønlands Gjenopdagelse hører 

 Tale om Ruiner er — ganske vist kun forbigaaende — i Chri- 

 stian Lunds Indberetning til Kong Frederik den tredje, angaa- 

 ende David Danells Rejser til Grønland i 1652 og 1653 M- 



Hans Egede var imidlertid den første, der henledede Op- 



M cfr. : John Ericlisens «Udtog af Chr. Lunds Indberetning». 17S7, 

 Pag. 40. 



