187 



dette som Udgangspunkt kunde føre Undersøgelserne videre 

 paa Steder, hvor Forholdene vare mere indviklede. 



En saadan Gaard troede jeg at have set ved ïunuarmiut, 

 hvor jeg havde været paa Oprejsen til Kagsiarsuk. Da derfor 

 Boligen ved Kagsiarsuk d. 7. Juli var udgraven og Mandskabet 

 fra Igaliko var vendt hjem, da vi tilmed skulde hente Proviant 

 ved Narsak, gik jeg d. 8. Juli til Tunuarmiut, hvor jeg blev 

 til den 17. 



Den 18. Juli gik jeg, efter afsluttet Udgravning, nordpaa 

 gennem Tunugdliarfik. Undervejs mødte jeg Grønlænderen Ole 

 fra Igaliko, der var antagen som kjendt JVJand. Han havde ført 

 Sergent Jørgensen , som jeg havde sendt forud med Bagage, 

 Telte o. s. v., fra Tunugdliarfik-Fjorden over Land til Tasiusak ved 

 Sermilik-Fjorden og vendte nu tilbage. 



Forinden min Afrejse fra Danmark , havde Dr. phil. K. J. 

 V. Steenstrup henledet min Opmærksomhed paa, at der paa 

 Toppen af det 5500 Fod høje Bjærg Igdlerfigsalik, nordfor 

 Igaliko, mulig fandtes Ruiner. Ved en Bestigning 23. Juli 

 1888 havde han, under meget uheldige Vejrforhold, seet nogle 

 Stenkredse ligge under Sneen , men han var af Snefog bleven 

 forhindret i at foretage en Undersøgelse. Jeg havde besluttet 

 mig til at forsøge, om jeg ikke kunde være heldigere, og forud 

 underrettet Ole om, at jeg ønskede, at han — der havde led- 

 saget Steenstrup under hans Bestigning — nu skulde føre mig 

 derop. Han var forøvrigt den eneste nulevende Grønlænder, 

 som havde været deroppe. Før Steenstrup havde ingen Evropæer 

 i vor Tid besteget det Fjæld. Ole sagde mig, at jeg maatte 

 skynde mig, hvis jeg iaar vilde forsøge en Bestigning, thi om 

 kort Tid kunde Snefald forhindre en saadan. Jeg besluttede 

 derfor strax at gøre Forsøget og samme Dag at gaa til Iga- 

 liko-Tangen. 



Efter et Hvil ved Musartut paa Fjordens Vestside gik vi i 

 blikstille Vejr tværs over Fjorden. Taagen lettede efterhaanden, 

 det blev kvælende hedt og Myggene vare meget generende. 



