FRAMSTÄLLNINGAR RÖRANDE AVDELNINGEN A EXTRA 

 STAT FÖR FÖRYNGRINGSFÖRSÖK I NORRLAND. 



I. Underdånigt förslag från vissa skogsbolag. 



Till KONUNGEN. 



Genom en uppsats av över jägmästaren Anders Holmgren i Norrlands skogs- 

 vårdsförbunds tidskrift häfte IV, 1920, benämnd »Skall Statens Skogsförsöks- 

 anstalts Norrlandsavdelning avskrivas», som här i särtryck bifogas, hava under- 

 tecknade tagit kännedom om vissa av styrelsen för Skogshögskolan och Statens 

 Skogsförsöksanstalt fattade beslut beträffande ovannämnda Norrlandsavdelnings 

 verksamhet. Då vi, representanter för Norrlands skogsägande industrier, anse 

 dessa beslut menliga för arbetet på den norrländska skogsvårdens utveckling, 

 våga vi härmed i underdånighet inför Eders Kungl. Maj :t giva uttryck för vår 

 mening i denna sak. 



Att de egentliga skogsföryngringsåtgärderna i Norrland såväl å statens som 

 enskildes marker icke haft och fortfarande icke hava en mot behovet svarande 

 omfattning, därtill har utan tvivel på ett avgörande sätt bidragit känslan ax- 

 bristande kunskap om huru sådana arbeten på verkligt effektivt sätt skola 

 utföras. De i sig själva icke obetydliga föryngringsarbeten, som utförts, äro 

 dock av tillräckligt stor omfattning för att visa, hurusom utförandet av skogs- 

 kulturer i Norrland äro förenade med större svårigheter än i övriga klimatiskt 

 mera gynnade delar av landet. Det har i allt för många fall blivit ett dyrbart 

 experimenterande med ofta nog negativa resultat, som ingalunda uppmuntrat 

 den enskildes företagsamhetslust. I samma mån som pappersmasseindustriens 

 utveckling och småvirkets därmed stigande värde möjliggjort rationella för- 

 yngringsavverkningar, har alltså den norrländske skogsägaren råkat i den svåra 

 situationen, att staten genom lagar och förordningar obönhörligen ålägger 

 honom att skaffa återväxt, medan staten å andra sidan saknar förmåga att 

 anvisa honom de effektiva åtgärder, han för ändamålet bör tillgripa. Frånsett 

 den rättsliga osäkerhet, vari den enskilde härigenom försättes, måste det för 

 hela landet framstå såsom en angelägenhet av högsta vikt, att den norrländska 

 föryngringsfrågan så snart som möjligt löses. De norrländska skogarna lämna 

 ju en väsentlig del av råvaran till våra största exportindustrier, trävaru-, 

 pappersmasse- och trämasseindustrierna, och man kan redan nu förutse en 

 framtida nedgång i dessa för landet vitala industriers produktion, därest icke 

 föryngringen håller jämna steg med avverkningen. 



Med dessa utgångspunkter är det lätt att förstå, att av skogen beroende och 

 intresserade norrlänningar med allmän tillfredsställelse på sin tid hälsade 

 inrättandet inom Statens Skogsförsöksanstalt av en särskild Norrlandsavdelning 

 med uppgift att studera och utreda för Norrland lämpade föryngringsmetoder. 

 Detta skedde år 1916. Så vitt vi kunna bedöma, har avdelningens verksam- 

 het sedan dess — vid sidan av den grundläggande markbiologiska forskning, 

 som ägnats dessa problem av anstaltens naturvetenskapliga avdelning — be- 

 drivits på ett sätt, som synes komma att infria de förhoppningar, man ställt 

 på densamma. Betydelsefulla resultat hava redan vunnits och även publicerats 

 i Skogsförsöksanstaltens meddelanden. 



