[83] FÖRYNGRINGSFÖRSÖK I NORRLAND 83 



väl ändå rimligtvis icke användas för att studera en viss arbetsmetod såsom 

 sådan, utan med det enda syftemålet att på ett så smidigt och förnuftigt sätt 

 som möjligt söka få fram resultat av praktiskt värde för skogsbruket. Att 

 detta också från början var meningen finna vi till fullo framgå av dåvarande 

 chefens för jordbruksdepartementet anförande i 1916 års statsverksproposi- 

 tion, vari samma program, som styrelsen för skogsförsöksanstalten angiver 

 såsom fastställt, tvårt om uttryckligen av honom betecknas såsom varande en 

 icke fastslagen arbetsplan, i vilken under försökens fortgång både ändringar, 

 tillägg och kanske även uteslutningar kunde visa sig behövliga eller lämpliga. 

 Även den ursprungliga kostnadsberäkningen för specialförsöken för norrlands- 

 skogarnas föryngring borde, enligt vad ur nämnda statsverksproposition fram- 

 går, icke betraktas såsom fastslagen för framtiden, utan vore endast avsedd 

 att utgöra en ledning för bedömande av de ungefärliga kostnader, hela före- 

 taget skulle komma att betinga. 



En periodvis skeende inskränkning av norrlandsavdelningens verksamhet 

 för att då i stället överföra dess arbeten till skogsavdelningen torde icke kunna 

 försiggå utan sådana rubbningar i arbetskontinuiteten, att de slutliga resultaten 

 därigenom bliva lidande eller fördröjda. Genom personalombytena skulle där- 

 jämte åtskillig personlig erfarenhet och träning hos den personal, som nu under 

 flera år uteslutande sysslat med de norrländska föryngringsfrågorna, bliva 

 outnyttjad eller gå förlorad. 



Vad slutligen förläggandet av norrlandsavdelningens fältförsök till försöks- 

 parker angår, så vore detta visserligen önskvärt med hänsyn till möjligheten 

 av en tätare tillsyn av försöksytorna och en noggrannare kännedom om det 

 lokala klimatet. Detta dock under den förutsättningen, att dylika parker fun- 

 nes till så stort antal och av sådan beskaffenhet att de tillsammans verkligen 

 representerade Norrlands olika delar med dess högeligen växlande klimat, höjd- 

 lägen och skogstyper. Som dessa anspråk emellertid ingalunda fyllas av de 

 två försöksparker, som nu närmast komma att avsättas i Dalarne och Norr- 

 land, nämligen Siljansfors och Svartberget-Kulbäcksliden, den förra belägen 

 väster om Siljan, den senare nära Vindelns station i södra Västerbottens kust- 

 land, så anse vi att det i och för sig goda förslaget om inrättande av försöks- 

 parker f. n. endast i mycket begränsad grad har betydelse för norrlandsavdel- 

 ningens försök och i varje fall ej kan godtagas som motiv för att avskriva 

 dessa. Likaså återstår, oberoende av försöksparkernas tillkomst, den frågan, 

 hur norrlandsavdelningens redan anlagda försöksfält, c:a 80 försöksytor med 

 över 500 underavdelningar, framdeles skola skötas och huru de undersökningar 

 skola slutföras, vilka icke äro bundna vid vissa fältförsök, såsom exempelvis 

 de omfattande fröundersökningarna. 



På grund av de skäl, som i det föregående anförts, finna vi det sålunda icke 

 vara välbetänkt att, såsom styrelsen för Statens Skogsförsöksanstalt föreslagit, 

 norrlandsavdelningens personal och arbete inskränkes under de år, då medel 

 överhuvudtaget utgå för avdelningens verksamhet. De årliga belopp, vilka 

 jämlikt 1920 och 192 1 års statsverkspropositioner — som i dessa delar upp- 

 gjorts i enlighet med styrelsens förslag - — skulle utgå för norrlandsavdelningens 

 verksamhet under åren 192 1 och 1922, äro så pass höga som respektive 20,000 

 och 15,700 kr. Då de summor, vilka enligt försöksledarens förslag skulle 

 krävas för avdelningens fulla och kontinuerliga verksamhet under nämnda år, 

 belöpa sig till respektive 25,000 och 30,000 kr., synes oss skillnaden, 5,000 och 



