88 SKOGSFÖRSÖKSANSTALTEN [88] 



av beslut vid mötet inkom med en den 10 augusti 1920 dagtecknad skrivelse 

 till styrelsen för Skogshögskolan och Statens Skogsförsöksanstalt (Norrlands 

 Skogsvårdsf. tidskr. 1920, s. 6 — 8), vari hemställes, att styrelsen ville vidtaga 

 de åtgärder, som kunna vara av behovet påkallade, för att föryngringsförsök 

 må komma till utförande såväl å olika marktyper inom skyddsskogsområdet som 

 ock å sådana marktyper utom samma område, å vilka dylika försök ännu ej 

 verkställts. Över denna hemställan avgav försöksledaren för de norrländska 

 föryngringsförsöken yttrande den 15 september 1920 (Norrl. Skogsvf. tidskr. 

 1920, s. 8 — 17). 



Försöksledarens statförslag för år 1922 jämte det av Norrlands skogsvårds- 

 förbund framställda förslaget behandlades av styrelsen vid sammanträde den 

 17 september 1920 och styrelsens beslut återfinnes i § 16 av protokollet för 

 den dagens sammanträde (Norrl. Skogsvf. tidskr. 1920, s. 17 — 19). 



Det är närmast mot detta styrelsens beslut, som petitionärerna rikta sig, i 

 det de vilja stödja försöksledarens förslag och kostnadsberäkning för fortsatta 

 undersökningar rörande den norrländska skogsföryngringsfrågan. 



Skogsodlingsförsöken böra främst anordnas på de mera svårföryngrade mar- 

 kerna. 



Ehuru jag själv hade stor del i det för den s. k. norrlandsavdelningen år 

 1915 uppgjorda arbetsprogrammet, kan jag ej underlåta att framhålla, att det 

 i viss mån tillkom under en panikartad stämning. Många påräknade för- 

 yngringar efter avverkningar hade uteblivit eller alltför länge låtit vänta på 

 sig, och en stor mängd utförda skogsodlingar hade slagit fel eller senare an- 

 gripits av farliga sjukdomar som t. ex. snöskytte. Det låg då något till- 

 talande uti att genom i stort anlagda försök på kortast möjliga tid söka få 

 praktiska vinkar rörande de gamla norrländska skogsbeståndens föryngring 

 utan att invänta de synnerligen värdefulla teoretiska utredningar härom, som 

 igångsatts av anstaltens naturvetenskapliga avdelning. 



De sista åren ha emellertid medfört så pass ökad erfarenhet om norrlands- 

 skogarnas föryngring, att man med bestämdhet nu kan påstå, att föryngrings- 

 frågan i många fall ej är så svårlöst, som man fruktade år 1915. Så ha t. ex. 

 de av skogsavdelningen år 1909 anlagda skogsodlingsförsöken med tall från 

 olika delar av landet tydligen visat, att vi även för ett så pass begränsat om- 

 råde som Norrland ha att räkna med en norrländsk proveniensfråga för tallen. 



Flertalet av utförda skogsodlingar, som misslyckats eller dukat under för 

 sjukdomar, ha visat sig vara uppdragna av frö, om vars härkomst man ej haft 

 säker uppgift eller som härstammat från ett från skogsodlingsplatsen rätt så 

 avvikande klimat. I de fall, då lämpligt frö använts, ha däremot skogsodlingar 

 i Norrland gått väl till, om de utförts med nödig omsorg och rutin. Lyckade 

 exempel härpå kunna bland annat påvisas i stor omfattning från Skönviks 

 Aktiebolags marker samt så högt upp i fjälltrakterna som å Fiskåvattnets ren- 

 betesfjäll i Frostviken. Det torde sålunda finnas vissa skäl att numera se på 

 frågan mera optimistiskt än förut. 



För förståendet av föryngringsproblemet, särskilt i Norrland, ha slutligen 

 naturvetenskapliga avdelningens undersökningar över nitrifikationen i skogs- 

 marken spritt ökat ljus. Med den erfarenhet, man således nu har, måste det 



