[109] FÖRYNGRINGSFÖRSÖK I NORRLAND 109 



200 hektars vidd på Svartberget och omkr. 175 hektar på den till försökspark 

 föreslagna delen av Kulbäckslidcn. Den totala areal, vi verkligen ha att räkna 

 med, är alltså blott ungefär 375 hektar, d. v. s. blott en brakdel av den, som 

 figurerar i professor Schottes argumentering. 



An vidare, sistlidna september besökte undertecknad både Svartberget och 

 Kulbäcksliden och gick över större delen av nyssnämnda 375 hektar i syfte att 

 på ort och ställe medelst stegning och måttband undersöka, hur pass stora fläckar 

 det fanns, där överhuvud taget föryngringsytor kunde läggas. Jag fann att 

 möjligheterna härför på Svartberget voro synnerligen sina, eftersom denna 

 park ovanför de låga, magra, under marina gränsen belägna mo-landen består 

 av små till exposition, markfuktighet och bestånd ytterst växlande kullar och 

 åsar med mellanliggande bäckdalar och kärrdrag. Såvitt jag kunde finna, kan 

 man i denna terräng räkna med högst 3 å 4 hektar föryngringsytor av det slag, 

 som norrlandsavdelningen kan ha användning för. Vad återigen nyssnämnda 

 mo-land beträffar, vilka professor Schotte funnit lämpliga för försök, som 

 skulle representera norrländska tallhedar, så kan jag knappast helt dela denna 

 uppfattning. Svartbergs-mon representerar en mindre vanlig, abnormt svår- 

 föryngrad särtyp av tallhed, vara exempelvis pä försöksanstaltens där belägna 

 yta nr 35 gransådder från år 1905 icke alls gått till och samtidig tallsådd, t. o. 111. 

 med ortens frö, gått synnerligen dåligt och ännu 1920 endast förmått giva 

 upphov till plantor av ett par decimeters höjd. Den ojämförligen största 

 delen av de norrländska tallhedarna ligger ju på morän eller älvsandsavlagringar 

 ovan marina gränsen, och på dylika marker torde väl också huvudparten av de 

 föryngringsförsök, som skola representera denna beståndstyp, böra förläggas. 



Större möjligheter, fortfarande rent tekniskt sett, för utläggning av försöks- 

 tält syntes Kulbäckslidens mera jämna terräng erbjuda, där man möjligen 

 skulle kunna få ut, högt räknat, inemot ett 10-tal hektar försöksytor. 



Skola de för anläggningen av provytor gällande föreskrifterna beträffande 

 likformighet hos arealen vidhållas, något som uppenbarligen är av vikt i all 

 synnerhet beträffande försök för skogs föryngr ing, där exposition, skillnad i 

 markfuktighet o. d. spelar en så stor roll, så tror jag, att professor Schottes 

 Utfästelserom Svartberget-Kulbäekslidens försökspark skulle i praktiken komma 

 att få vidkännas en stark avprutning. Detta om nämnda parkers rent tekniska 

 möjligheter i berörda avseende. 



Vad återigen angår lämpligheten att här koncentrera c:a 20 hektar för- 

 yngringsytor, d. v. s. en flerdubbelt större areal än på något annat ställe i 

 Norrland, så drager jag även denna starkt i tvivelsmål. 



Att Siljansfors' försökspark i klimatiskt avseende ligger på ett norrländskt 

 gränsgebiet mot söder har jag förut visat. Icke heller Svartberget-Kulbäcks- 

 liden ligger emellertid i ett klimatiskt så hart område som det, inom vilket 

 exempelvis huvudmassan av statsskogarna i Norrland äro belägna. Både vad 

 temperatur och nederbörd angår, representerar sistnämnda park snarast inre 

 Sydnorrland eller mellannorrländska kustområdet. Av stor betydelse för utfal- 

 let av självföryngringsförsök med tallen är givetvis också, huruvida dylika 

 försök förl.äggas inom eller utanför det område, där tallen plägar sätta frö av 

 hög grobarhet. Gränsen mellan dessa båda områden synes ungefärligen mar- 

 keras av medelisotermen för en temperatur av -f- 13 C under juni, juli ocb 

 augusti månader. Även i detta avseende representera både Siljansfors och 

 Svartberget-Kulbäcksliden allenast den bättre hälften av Norrland. 



