1 1 SKOGSFÖRSÖKSANSTALTEN [HO] 



För den, som mycket berest och känner väl till övre Norrland, faller det 

 också ganska lätt i ögonen, att skogen på Svartberget-Kulbäcksliden i stort 

 sett och med undantag av förutnämnda tallmon representerar tämligen lätt- 

 föryngrade beståndstyper, även vad de råhumusrika blandskogsbestånden angår. 



På grund av de skäl, jag här anfört, anser jag att det vore olämpligt — 

 frånsett att det sannolikt ej ens är möjligt — att förlägga huvudmassan av 

 norrlandsavdelningens föreslagna kompletteringsytor till Siljansfors och 

 Svartberget-Kulbäcksliden. Då professor Schotte dessutom, såsom förut blivit 

 nämnt, på annat ställe i sin inlaga förfäktat, att andemeningen med Norrlands- 

 avdelningen engentligen vore, att den skulle sysselsätta sig med de svåra och 

 icke med de lätta markerna — och något fog för sig erkänner jag att denna 

 åsikt kan hava — , så förefaller det också tämligen inkonsekvent att han lik- 

 väl påyrkar, att så gott som hela återstoden av dessa arbeten skall förläggas 

 till platser, som avgjort representera den senare kategorien. 



I detta sammanhang må slutligen påpekas, att professor Schottes slutsatser i 

 nyss avhandlade ämne delvis synas vara orsakade av ett rent missförstånd. 

 När undertecknad i min redogörelse av den 8 september 1920 använt uttrycket 

 »nedre skogslandet», så har jag själv härmed endast åsyftat motsatsen till 

 fjällskogarna, då däremot professor Schotte härmed synes förstått kust- eller 

 låglandet i motsats till det höglänta inre skogslandet. 



Däremot återfinnes i professor Schottes inlaga en passus, som jag i detta 

 sammanhang vill taga fasta på. Han påpekar att ett stort område, omfattande 

 bl. a. orterna Stensele, Sorsele, Mala, Arvidsjaur, Arjepluog och Jokkmokk, 

 saknar någon norrlandsavdelningens försöksyta. Denna anmärkning är riktig; 

 här ha vi ett område, som både karaktäriseras av tämligen enahanda tempera- 

 tur- och nederbörds förhållanden och som omsluter en mycket stor procent av 

 de norrländska statsskogarna. Att jag ej lagt några försöksytor i närheten 

 av någon eller några av nyssnämnda orter beror icke heller därpå, att jag ej 

 skulle ansett detta vara lämpligt, utan helt enkelt, emedan jag mycket snart 

 kom underfund med, att jag ej fick avlägsna mig alltför långt från de stora 

 kommunikationslederna, om tiden och respengarna skulle räcka till för de 

 uppgifter, som förelagts mig. Jag erinrar om, att Norrlandsavdelningen i 

 motsats till de andra avdelningarna vid Skogsförsöksanstalten från början till 

 slut haft att i viss mån arbeta på beting och under på förhand fixerad tids- 

 begränsning. Även ur demonstrations- och propagandasynpunkt har det ju 

 för övrigt varit fördelaktigt, att försöksytorna ej lagts alltför avsides. 



Anses det emellertid nu vara till övervägande fördel, att återstoden av för- 

 söken samlas inom ett trängre område, där de eventuellt framdeles kunde 

 tillses av en härför anställd person, så vill jag obetingat förorda någon av 

 nyssnämnda orter, exempelvis trakten av Stensele, framför Svartberget — Kul- 

 bäcksliden. 



Något behov att uppriva organisationen av 1016 och låta norrlandsavdelningen 

 uppgå i skogsavdelningen, innan den hunnit slutföra sin uppgift, föreligger icke. 



Även om så skulle vara, att ett 20-tal hektar av norrlandsavdelningens för- 

 söksytor, d. v. s. omkr. 1 / 5 av totala arealen, komme att ligga inom området 

 för någon blivande försökspark, så kan jag icke finna att denna omständighet 

 utgör något giltigt skäl för att slopa hela avdelningen och inrangera den under 

 skogsavdelningen. När professor Schotte kommer till denna slutsats, så är det 



