138 LARS-GUNNAR ROMELL [14] 



svampar, de högre växternas rötter samt markfaunan. Den senare torde 

 spela den minsta rollen; dock vet man ingenting säkert härom. Mark- 

 faunan i våra naturliga växtsamhällen, speciellt råhumusmarkerna, är ett 

 kapitel, som ännu väntar på sin bearbetning. Vad de högre växternas 

 rötter beträffar, vet man sedan gammalt (INGENHOUSS 1779 p. 228 ff) 

 att de andas rätt kraftigt, och då de i de flesta kultur- som natur- 

 samhällen förekomma i stor mängd skulle man vänta att finna en be- 

 tydlig inverkan av dem på jordluftens sammansättning. En matk med 

 rikt växttäcke borde då vara syrefattigare och kolsyrerikare än samma 

 mark naken. De jämförande undersökningar som gjorts, framförallt av 

 jordbruksforskare, ha dock ej givit något överensstämmande utslag i denna 

 riktning (jfr MÖLLER 1879, EBERMAYER, se tab. I, WOLLNY 1880 b, 

 1886, 1896, Lau 1906, Barakov 19 i o, Russell & Appleyard 1915, 

 TURPIN 1920). Resultaten äro tvärtom rätt motsägande, utan tvivel 

 beroende på att grödan som RUSSELL & Appleyard och före dem 

 WOLLNY ha påpekat inverkar på många olika sätt. WOLLNY hänför 

 den negativa effekt, som han fann, till grödans (experimentellt konstate- 

 rade) inverkan på markens temperatur och fuktighet, och den positiva 

 effekt, som han fann ett flerårigt växttäcke utöva, till den ökade humus- 

 halt i jorden, som analyser visade i den av växter täckta jorden. Möj- 

 ligen kunna de högre växterna inverka på omsättningen i jorden genom 

 mikroorganismer även på annat sätt, så att saken blir än mer kompli- 

 cerad. Jag tänker på den inverkan av en risgröda på markens metan- 

 produktion, som HARRISON & AlYER (1913) funnit. Ytterligare en sak- 

 måste man tänka på, när det gäller bedömningen av de av ovan anförda 

 data, som endast avse kolsyrehalten : rötternas respiratoriska koefficient 

 C0 9 : 2 (d. v. s. relationen mellan avgiven kolsyra och förbrukat syre) 

 ligger ofta betydligt under det normala värdet, 1 (påvisat redan av 

 SaUSSURE 1884; jfr vidare t. ex. DehÉRAIN & VESQUE 1876, BONNIER 

 & Mangin 1884, Cerighelli 1920). Om man exempelvis tager 

 CERIGHELLIS lägsta siffra 0,23, så betyder den att ifrågavarande rötter 

 under försöket absorberat 4 — 5 gånger sä mycket syre som man skulle 

 vänta sig med utgångspunkt från kolsyreproduktionen och under an- 

 tagande av en respiratorisk koefficient av normal storlek. Emellertid 

 ha ju flere av de refererade forskarna bestämt även syrehalten. 



Vad beträffar mikroorganismerna, så synas undersökningarna ha givit 

 ett betydligt mer entydigt resultat, så att rentav jordens kolsyreproduk- 

 tion eller syreabsorption ansetts kunna användas som mått på intensi 

 teten av mikroorganismernas verksamhet (t. ex. RUSSELL 1905, STOK- 

 LASA 191 I, HUTCHINSON I913). RUSSELL & APPLEYARD (1915, I917) 

 ha vid fältundersökningar funnit en vacker paVallellism mellan kurvorna 



