[19] LUFTVÄXLINGEN I MARKEN 143 



LUNDEGÅRDH (192 i) har några direkta bestämningar av C0 2 -avgiv- 

 ningen från marken i alkärr och bokskog (Skåne, Hallands Vaderö). 

 Värdena variera mellan CS4 och i,ss mg C0 9 pr timme och 50 cm 2 

 markyta, d. v. s. 4 och 9 gram (2 — 5 lit, 15 C) pr dygn och m 2 . 

 Bestämningarna skedde genom att sätta ut en skål med barytlösning, 

 övertäckt med en glaskupa med i marken nedskuren kant, och bestämma 

 hur mycket C0 2 som absorberats av baryten under försökstiden. Detta 

 värde hänfördes så till en yta = glaskupans öppning. Förliden sommar 

 gjorde jag under ett besök på Hallands Väderö själv några dylika be- 

 stämningar. Först försökte jag med LUXDEGÅRDHS metod, blott att 

 jag använde Vs-normal baryt i stället för Vzo-normal, men fick av dessa 

 försök den uppfattningen att metoden är dålig. Jag fick t. ex. under 

 2 timmar 22,4 mg under klockan absorberad kolsyra (sedan naturligtvis 

 kolsyran från början i klockan frånräknats), men under de följande 0//2 

 timmarna 26,9 mg, i förra fallet alltså 11,2, i senare 2,S mg pr timme 

 och samma markyta. Förklaringen till detta hastiga avtagande ligger 

 antagligen däri, att absorptionen alltmera försvåras i mån som det bildar 

 sig en karbonathinna i barytskålen. Det är möjligt, ja, troligt, att 

 karbonathinnan i LUXDEGÅRDHS försök ej var så svår och hinderlig, 

 eftersom han använde en utspäddare lösning. Principiellt vidlåder emel- 

 lertid samma svaghet hans försök. Dock skulle metoden ändå kunna 

 ge min imi värd en, om man blott vore säker, att ej inströmningen ax- 

 kolsyra i klockan under försöket av någon anledning är större än den 

 normala avgivningen från jorden. Detta kan man emellertid ingalunda 

 säkert förutsätta. Om det normala gasutbytet t. ex. förorsakas huvud- 

 sakligen genom diffusion, så bör avgivningen ökas över den normala 

 därför att man skapar ett större diffusionsfall än normalt genom absorp- 

 tionen av kolsyra under klockan. Om absorptionen med baryt fungerar 

 väl, har man anledning anta, att kolsyretrycket i klockan understiger 

 atmosfärens normala. Under sådana förhållanden har man icke blott att 

 räkna med en ökad diffusion rätt underifrån, utan med diffusion från sidorna, 

 t. o. m. från atmosfären. För att pröva denna sak gjorde jag det försöket, 

 att jag satte ut klockan på ett tunt lager fin, torr havssand, utströdd på 

 en glasskiva, och bäddade kring kanten av klockan med samma sand. 

 Jag fick en absorption i klockan under 7 timmar av 1 2 mg kolsyra ut- 

 över vad som luften i klockan beräknades innehålla från början. Alltså 

 en inströmning av 1,7 mg pr timme. Då den använda sanden var ren, 

 torr, snövit havsstrandsand måste väl åtminstone lejonparten av denna 

 kolsyra ha kommit till genom diffusion av kolsyra utifrån, från luften. 

 Försöket är dock ej strängt bevisande, då man kan tänka på i sanden 

 absorberad kolsyra och även någon produktion från i sanden levande 



