152 LARS-GUNNAR ROMELL 



Vatten i jorden. Grundvattenståndets ändringar kunna under en kort 

 tid på våren efter snösmältningen tänkas åstadkomma en genomluftning 

 genom insugning av frisk luft i jorden, som högt räknat uppgår till 

 knappt 1/20 av normalluftning. (Beräkningen stöder sig på Statens 

 Skogsförsöksanstalts grundvattensmätningar i Norrland). Under alla 

 övriga årstider kan man endast räkna med en effekt som maximalt, någon 

 gång och i enstaka fall, kan uppgå till omkring 1/50 av normalluftning. 

 Medeleffekten måste bli försvinnande. 



I jorden nedträngande regn måste undantränga motsvarande mängd 

 markluft, och om sedan regnvattnet åter försvinner på ett eller annat 

 sätt (nedrinner på djupet och bortrinner med grundvattnet, upptages av 

 växternas rötter eller avdunstar) måste rummet fyllas med frisk luft upp- 

 ifrån. Om man, för att få ett väl tilltaget maximalvärde för denna effekt 

 i gynnsamma fall, räknar med medeltalen för högsta regnmängder under 

 en dag för svenska orter och antar att denna mängd på ett och samma 

 dygn hinner falla, fullständigt nedrinna i jorden och även åter försvinna 

 på djupet utan att grundvattenståndet höjes, kommer man för en jord 

 med 10 % lufthalt ändå ej längre än till 1/16 — 1/12 av normalluftning 

 (för större porositeter mindre). Genomsnittseffekten måste bli mycket 

 obetydlig. 



Vind. Vindens roll vid markens genomluftning är svår att ens skatt- 

 ningsvis beräkna. Resultatet av mina skattningsförsök har blivit, att 

 för välarbetad åkerjord med fåror och tiltor på en blåsig slätt som 

 Uppsalaslätten även medeleffekten möjligen kan bliva mycket stor, i 

 det det beräknade maximalvärdet för tiltornas genomsnittliga genom- 

 blåsning ligger så högt som 0,4 till 1,7 meter per timme, alltså be- 

 tydligt mer än normalluftning; för en dyn av naken, lös flygsand, 

 utsatt för havsvindarna, kan möjligen effekten även bli betydande: i 

 genomsnitt 1/8 till 1/2 av normalluftning. För alla våra skogsmarker 

 däremot kan man ganska säkert påstå, att effekten måste bli försvin- 

 nande. För en liten ås av flygsand under inverkan av Uppsalaslättens 

 vindförhållanden och bevuxen med så gles tallskog, att den kan tänkas 

 ej alls hindra vindens spel kommer jag till i genomsnitt 1/1000 — 1/3000 

 av normalluftning. I slutna bestånd på moränmark måste även om 

 terrängen är kuperad verkan bli ännu ofantligt mycket mindre. 



Diffusionen slutligen beräknas ej endast i gynnsamma fall, utan nor- 

 malt och även i packad och finkornig jord kunna åstadkomma en 

 luftväxling som täcker normalluftningens värde. I skogsmarker, där för- 

 hållandena ej äro gynnsamma för en markluftning genom medverkan av 

 vind och temperatur, måste därför den normala markluftningen 

 praktiskt taget uteslutande vara orsakad av diffusion. 



