164 LARS-GUNNAR ROMELI. [90] 



optimala betingelser för groning och vidare utveckling (GLUCK 1905 p. 

 281). Den stora känslighet hos groningen av vissa växters frön för kol- 

 syra och för syrebrist kan i förbigående sagt utan tvivel i viss utsträck- 

 ning tolkas som en inrättning med bestämt biologiskt syfte, för att tala 

 teleologiskt, och intar måhända en särställning. Dvalan hos våta frön 

 av syrebehövande växter torde åtminstone ej sällan vara en kolsyre- 

 dvala (jfr DEHtRAIN &LANDRIN 1874, KlDD 1914, 1916, KlDD & WEST 

 191 7). Under detta tillstånd behöver fröet ej lida, det bidar blott sin tid. 



Intressanta äro THATCIIERS (i 92 i) resultat med Salix pentandra, jäm- 

 förda med de ovan i tabell IX och X citerade resultaten med Carnegie- 

 institutionens speciella namnlösa Salixart. Som av tabellerna framgår, 

 tycks denna senares rotsystem kunna leva hur länge som helst i en 

 atmosfär av ren kvävgas eller till och med ren kolsyra. Salix pentandra 

 däremot tycks ha bestämda krav på en viss syrehalt i jorden, ty vid 

 odling i dränerad ehuru fuktig Eriophornm-toxx bildade den rötter och 

 växte trivsamt, däremot ej i odränerad mark. Även växter som såväl 

 systematiskt som biologiskt äro mycket närstående synas alltså kunna 

 visa avgörande olikheter med avseende pä rötternas syrebehov. 



För övrigt framgår av CHAPINS i tab. X refererade resultat, att för samma 

 organism olika funktioner hämmas vid olika kolsyrekoncentrationer, och 

 detta gäller väl även i lika mån koncentrationer av syre. Cannon 

 (191 7) har funnit, att olika långa (olika gamla?) rötter hos Prosopis och 

 Opuntia stoppade tillväxten olika hastigt vid syrebrist. Härvid voro hos 

 den förra arten de längre, hos den senare de kortare rötterna känsligast 

 för syrebristen. Rothårsbildningen är hos många växter sisterad vid en 

 syretillgång, som dock tillåter rotsystemet att växa och fungera. Majs- 

 rötter t. ex. växa släta i vattenkultur och rothårsbildningen visade sig 

 störd i fuktig luft med ungefär halva normala syrehalten. Även här 

 visa sig mellan olika växter stora specifika differenser. En Salix bil- 

 dade t. ex. rothår bättre i vatten än i luft (Sxow 1905). 



Akut verkan av gasutbytets strypning. En funktion hos roten, vars 

 upphörande redan mycket snart blir ödesdigert för växten i dess helhet, 

 är vattenupptagandet. Om rotsystemet hos en växt övergående träffas 

 av syrebrist och på den grund inställer tillväxten under t. ex. en vecka, 

 så kan detta vara skäligen betydelselöst för växtens bestånd. Det finns 

 alltid veckor kvar att växa på. Om däremot vattentransporten strypes 

 under en vecka, kan detta ha fullständigt ödesdigra följder, ty om ovan- 

 jordsdelarna ha vissnat tillräckligt, kunna de ej mer repa sig. Det har 

 nu visat sig, att en avstängning eller för stark hämning av syretillför- 

 seln till syrebehövande rotsystem bland annat medför en höggradig för- 

 svåring av vattenupptagandet. Därvid är det ej nog med att rottryc- 



