[93] LUFTVÄXLINGEN I MARKEN 167 



Förbättringen visar sig även i mer än tillräckligt starka närlösningar, 

 och närsalthunger kan därför ej gärna förklara saken (jfr STILES 19 i 5). 

 Kolrening av lösningen verkar även fördelaktigt, men i mindre hög grad 

 än ombyte av lösningen. Skakning med benkol en gång i veckan ver- 

 kade i TRELEASES & FREES (i 9 i 7) försök lika stor ökning i torrsub- 

 stansproduktionen som ombyte av lösningen var fjortonde dag. 



At samma håll peka SCHREINERS & REEDS (1907) försök med odling 

 av vete, havre, majs och Vigna Catjang i agargel. Det visade sig, 

 att rötterna krökte sig bort från använd agar. Förf. sluta från denna 

 bortkrökning till förekomsten av giftiga exkretioner i den använda ägarn. 

 Att dessa exkretioner verkligen voro något annat än kolsyra eller syre- 

 brist uppvisades dock icke. 



NOYES & WEGHORST (1920) funno vid odling av sallat i de plåt- 

 burkar, som använts vid de ovan refererade kolsyreförsöken, att rot- 

 systemet blev grundare och sämre utvecklat i de förut kolsyrebehand- 

 lade krukorna, sämst i de dygnet runt behandlade. Härvid är att märka, 

 att 8 månader hade förflutit mellan kolsyrebehandlingen och sådden av 

 sallatsfröt. Dessutom hade jorden varit uttagen en gång ur krukorna 

 och ifylld igen. Det är sålunda otänkbart, att kolsyran direkt var 

 orsaken. Det vill i stället av dessa försök synas, som under inflytande 

 av kolsyrebehandlingen andra, mindre flyktiga gifter bildats i jorden. 



Van DER WOLK (1918) berättar, att om han omgav spetsar av just 

 utskjutande groddrötter av kokospalm med ett bandage av våt bomull 

 och lät det sitta några dagar under ständig befuktning, och han sedan 

 vattnade unga gräsplantor med det ur bandagen utpressade vattnet, så 

 sjuknade dessa inom 2 dagar och dogo. Detta gjorde de däremot ej i 

 »starkt kolsyrehaltigt» vatten, så att verkan ej anses kunna härröra sig 

 från kolsyra. Då förbanden voro så våta, att man kunde krama vatten 

 ur dem, torde de ifrågavarande starkt växande och andande rötterna 

 ha stått under inflytande av en viss syrebrist. 



BöHM (1885, cit. efter SORAUER-GRÄBNER) fann att jorden kring röt- 

 terna av esplanadträd i Wien [AilantJius], som sjuknat och dött, en- 

 ligt vad som ansågs till följd av syrebrist kring rötterna gå grund av 

 för djup plantering, verkade giftigt på andra växter, i det frön ej kunde 

 fås att gro däri. Efter 8 dagars luftning i solen under upprepad be- 

 vattning var giftigheten hos jordproven borta. 



Man har dock åtskilliga gånger trott sig påvisa en toxinexkretion 

 hos rötter även i normal omgivning. Särskilt uppmärksammade ha de 

 vid Woburn i England utförda försöken blivit. Det är en utbredd åsikt 

 hos trädgårdsmästare, att fruktträd växa sämre, om marken är grästäckt 

 än om den är naken. Denna sak undersöktes nu av PlCKERING m. fl., 



