168 LARS-GUNNAR ROMELL [94] 



och man fann verkligen en dylik hämning. Denna visade sig även då 

 gräset fick växa i tråg, placerade ovanpå jorden i krukorna, där frukt- 

 träden växte. (Tillväxt av träden 73 % av normala, 3-åriga försök.) 

 A andra sidan verkade vattning med vatten, som fått gå igenom gräs- 

 trågen, men fått stå öppet i luften, ej nedsättning, utan tvärtom ökning 

 av tillväxten. Det är därför enligt Woburnforskarnas åsikt fråga om 

 ett toxin, som lätt oxideras till ämnen som i stället verka gödslande. 

 Howard & Howard (1915 b p. 23) samt CLEMENTS (1921 p. 159) för- 

 moda likväl, att det helt enkelt kan vara fråga om kolsyra och ingen- 

 ting annat. 



Enligt senare försök vid Woburn uppträder »gräseffekten» ej blott 

 hos fruktträd, utan hos alla möjliga växter, och kan även förorsakas av 

 allehanda växter och ej blott av gräs. Giftverkan uteblir som nämnt, 

 om försöksväxterna vattnas med vatten, som fått stå tillräckligt länge 

 (24 timmar) i luften, sedan det passerat igenom trågen med gräs, klöver 

 etc, men den uteblir däremot ej, försvagas blott något, om ett 2 tum 

 tjockt lager av pimpstensbitar inskjutes mellan trågen och krukjorden, 

 där försöksväxterna växa. A andra sidan uteblir effekten, om hålen i trägens 

 botten (av porös lera) sättas igen, trots det trågen stå direkt på jorden 

 i försökskrukorna och täcka denna till större delen. (PlCKERiNG 19 17). 



Denna toxinproduktion synes alltså ej stå i något direkt samband med 

 markluftningen. Om toxinet produceras omedelbart av växtrötterna eller 

 uppstä av döda delar av gräs-, klöver etc. plantorna, som PlCKERlXG 

 framkastar som en möjlighet, framgår ej av försöken. 



L.UMIERE (192 1) har funnit, att vissa frön absolut ej gro i infusion 

 på döda, nyfallna löv (av platan, kastanj etc). Infusionen reducerade 

 Fehlings lösning och effekten förklaras som en verkan av syrebrist. Lika- 

 väl kan kanske en toxinverkan föreligga, som ej har med genomluft- 

 ningen att göra. 



Den sedan gammalt kända och omskrivna »tröttheten» hos vinjordar 

 torde bero på en utveckling av mikrofioran eller -faunan i ogynnsam 

 riktning, då den har kunnat hävas genom »partiell sterilisering» av jorden 

 t. ex. med kolsvavla (KOCH 1899). ^^ Rothamsteads berömda lant- 

 bruksstation har man genom mångåriga kulturförsök med råg sökt ut- 

 reda om grödan efterlämnar något toxin i marken, som verkar ogynn- 

 samt på en efterföljande, men med negativt resultat (RUSSELL 1917 p. 151). 



Vid fysiologiska undersökningar, som särskilt inriktats på rotsekretionen, 

 har man, då rötterna vuxit i vatten, kunnat fastställa en avsöndring 

 av organiska syror (GOEBEL 1893 p. 211; Czapek 1896). Vid normal 

 lufttillgång synes däremot inga organiska syror och överhuvud inga 

 andra giftiga ämnen än kolsyra kunnat säkert påvisas, även då man valt 



