[95] LUFTVÄXLINGEN I MARKEN 169 



växter med särskilt sura »rotsekret» (Czapek 1896 p. 323 och 1920 p. 

 526; KUNZE 1906; StoklaSA & Ernest 1908; Aberson i 9 10). För- 

 hållandet synes helt och hållet ha uppklarats av STOKLASAS & ERNESTS 

 undersökning. Dessa forskare påvisade nämligen, att rötter av en hel rad 

 växter, som vid normal syretillgång endast avgåvo kolsyra och möjligen 

 små mängder vätgas, i en atmosfär med 6 % syrehalt utsöndrade myr- 

 syra, acetaldehyd och aceton, ibland även ättiksyra eller oxalsyra. Hos 

 kornplantors rötter visade sig synbara sjukdomstecken (rötterna blevo 

 bruna och ruttnade delvis), som av förf. uppfattas som självförgiftnings- 

 symptom. Av de nämnda ämnena äro särskilt myrsyra och acetaldehyd 

 starka växtgifter. STOKLASAS & ERNESTS försök ge alltså en enkel för- 

 klaring till att man funnit toxinbildning hos rötter i vattenkultur etc. 



Man har alltså skäl att anta, att redan en tämligen måttlig syrebrist, 

 som primärt ej förorsakar någon nämnvärd skada, kan sekundärt genom 

 toxinbildning bli fördärvlig, om den fortfar länge. 



Toxiner i jorden. Toxiner i jorden ha de senaste åren studerats i 

 stor utsträckning i Amerika. Man har funnit dylika dels i mossvatten 

 och torvextrakt, dels i andra dåliga jordar. 



Ej speciellt tillpassade växter, t. ex. våra vanliga kulturväxter, trivas 

 ej i naturligt mossvatten eller i odränerad mosstorv. Den ogynnsamma 

 verkan åstadkommes utan tvivel delvis direkt av syrebristen eller kol- 

 syrerikedomen; man har funnit, att giftverkan blev mindre utpräglad, 

 om mossvattnet mellan insamlingen och försöket förvarades i okorkade 

 flaskor (DaCHXOWSKI 1908, p. 133 — 134), och konstgjord genomluftning 

 upphäver den delvis, ibland fullständigt (TRANSEAU 1906 BERGMAN 

 1920). I många fall har dock giftverkan ej kunnat förklaras enbart av 

 syrebristen eller kolsyreöverskottet och ej heller av mossvattnets surhet 

 (LlVINGSTON 1905 b). Den eller de verksamma substanserna förflyktigas 

 eller förstöras ej vid kokning (LlVINGSTON 1905 b, RiGG 19 13) eller 

 indunstning (RiGG & Thompson 191 9). Däremot kunna de bortskaffas 

 genom absorbens, t. ex. finfördelat kol (DACHNOWSKI 1908) och utfällas 

 med ammoniumsulfat (RiGG & THOMPSON 1919), och de fastna delvis i 

 jord, som begagnats som filtrum för mossvatten (DACHNOWSKI 1909). 

 De tyckas alltså vara reversibla, icke flyktiga kolloider. 



Förekomsten av giftämnena har av amerikanarna enstämmigt satts i 

 samband med den dåliga genomluftningen. Efter torrläggning av mos- 

 sar kan man som bekant få dem att ge skördar, och detta skulle 

 då bero på förstöring av giftämnena genom oxidation. DACHNOWSKI 

 (se t. ex. 1910) anser giftverkan tämligen direkt orsakad av anaeroba 

 bakterier. Han fann nedsättning i tillväxten hos veteplantor i vatten- 

 kultur i sterilt mossvatten efter ympning med ur mossar isolerade bak- 



