172 LARS-GUNNAR ROMELL [98] 



Särskilt i Indien har markluftningsproblemet de sista åren varit flitigt 

 omtalat och bearbetat. Oberoende av BR1ZI i Italien visade HARRISON 

 & AlVER (i 91 3), att risets rötter ha bestämda, om än små syrekrav, 

 som i de översvämmade risfälten täckas genom syreproduktionen hos 

 ett skikt av alger, som lever i markytan. Om man analyserar prov av 

 de gaser, som finnas i marken i ett risfält, så finner man nere i marken 

 kväve, metan, väte och kolsyra men praktiskt taget intet syre; under 

 alghuden däremot uppstå gasblåsor, som »sällan hålla mindre än 50 % 

 syre» (HARRISON & AlYER 1913 p. 95). Liknande resultat gåvo OxODERAS 

 (1920) undersökningar i Japan. Det är alghuden som är syrekällan och 

 riset är för sin trevnad absolut beroende av den. Ofta upprepad av- 

 tappning av översvämningsvattnet verkar därför fördelaktigt endast till 

 en viss gräns; tappar man av för ofta, så stores alghuden för mycket 

 och resultatet blir sämre. 



Sedermera har markluftningsproblemet i Indien tilldragit sig allt större 

 intresse, och en hel del skador hos olika växter tillskrivas dålig mark- 

 luftning, speciellt en vissnesjuka hos Javaindigo, Indigofcra arrecta. Ska- 

 dan är värst våta år och undvikes främst genom dränering (HOWARD 

 & HOWARD 19 1 5 a). Hos fruktträd har man vid Quetta experimental- 

 station funnit, att en där uppträdande bladfallsjuka på persikoträd kan 

 experimentellt framkallas genom alltför djup plantering och för stark 

 bevattning och tillskriver den därför dålig markluftning (HOWARD 191 6). 

 Man har vidare funnit, att avkastningen av olika grödor kan väsentligt 

 höjas genom ett förnuftigt sparsamt bevattningssystem. För mycket 

 bevattning skadar mer än det gagnar. Sålunda minskades i ett fall av- 

 kastningen med mellan 30 och 40 % om 3 bevattningar verkställdes i 

 stället för 1. (HOWARD 1918 p. 425). Ökad uppmärksamhet har ägnats 

 dräneringen, och med mycket goda resultat (HOWARD & HOWARD 1919). 



Från den amerikanska agrikulturforskningen må nämnas CoviLLES 

 (Clemexts 192 i p. 21) och Bergmans (192 i) erfarenheter, intressanta 

 därför att de gälla mossväxter. CoviLLE anger, att god markluftning 

 är nödvändig i mosskulturer av en kultiverad blåbärsart, »swamp blue- 

 berry>;, och Bergman redogör för skadlig inverkan av översvämning på 

 ovanjordsdelarna av tranbär (cranberry). Översvämning är farligast mulna 

 dagar, då assimilationen och därmed O^-produktionen är svagare. 



Skogliga erfarenheter. Vi övergå då till skogsmännens erfarenheter. 

 Från skogligt håll ha många gånger framkommit uttalanden om menlig 

 inverkan av bristande markluftning, särskilt å råhumusmarker. Hos 

 P. E. Muller (1879 ocn 1884) är det sålunda flere gånger tal om hur 

 den täta, packade, ej av daggmaskar bearbetade råhumusen hindrar luft- 

 tillförseln till underliggande lager. ROSTRUP (1 891 och 1902) talar om 



