[99] LUFTVÄXLINGEN I MARKEN 173 



skadlig inverkan av Thelephora laciniata på gran till följd av att dess 

 mycelium hopväver barravfallet till en kompakt skorpa, som »varken 

 tillåter den nödiga luftväxlingen eller regnvattnets genomsilning». GREBE 

 1896 förklarar ljungråhumusens ofördelaktiga inverkan på skogen som 

 en följd av dålig markluftning. HARTIG (1900) anser, att ett »tätt barr- 

 skikt» kan orsaka en ogynnsam nedsättning i markluftningen och vill 

 härigenom förklara degenerationen hos skog på marker, som förut varit 

 åker. H ARTIG hänför även (p. 266) misslyckandet av bokföryngring å 

 vissa marker till dålig genomluftning i den av tjocka råhumusmassor 

 täckta marken. 



Gräbner 1906 och 1909 har studerat degeneration av gran med åt- 

 följande topptorka i bestånd med svår råhumus och skjuter skulden på 

 den dåliga genomluftningen under denna. Han anser den inverka dels 

 direkt, dels genom att träden få ett mycket ytligt rotsystem och därige- 

 nom lätt duka under vid inträffande torrperioder, varjämte de lättare 

 duka under för angrepp av röta [Po/yporus annosus). GRÄBNER söker 

 bekräfta denna åsikt genom experiment: jämförande undersökning av 

 permeabiliteten för luft under inflytande av övertryck hos råhumusprov i 

 torrt och fuktigt tillstånd, samt, till jämförelse, av vanlig trädgårdsjord. Han 

 fann, att medan för trädgårdsjord (jordcylinder av 4 cm diameter och 4 cm 

 höjd) en liter luft passerade på 50 sek. vid ett övertryck av 500 mm vatten- 

 pelare, ett fuktigt och tätt packat prov av råhumusen av samma dimensioner 

 var fullständigt ogenomsläppligt vid detta tryck och vid ett tryck motsva- 

 rande 2 700 mm vattenpelare släppte igenom en liter på 62 min. 50 sek. 

 Emellertid äro dessa försök föga upplysande, emedan provet ej under- 

 söktes i naturligt lagringstillstånd utan efter pulverisering och hopröring 

 med vatten, och även emedan, som vi ovan sett, det ej är permeabili- 

 teten för luft vid övertryck, utan diffusionshastigheten, som det främst 

 kommer an på. Albert, som direkt bestämt jordluftens sammansätt- 

 ning under råhumus i avsikt att efterpröva GräBNERS resultat, har ej 

 funnit annat än för jordluft helt normala syre- och kolsyrehalter (jfr tab. 1). 



GräBNER torde vara den, som mest och kraftigast hävdat åsikten om 

 råhumusen som ett farligt hinder för markluftningen (jfr utom de redan 

 citerade ställena Gräbner i 901 p. 75 ff. och Warming-GräbnER 

 i 9 18 p. ni, 924, Sorauer-Gräbner i 92 i p. 196 — 213), men lik- 

 nande uttalanden återfinnas på talrika ställen i litteraturen. Jag nöjer mig 

 med att ytterligare som exempel anföra WAGNER 191 2 (p. 104, 105, 

 108), LttDI 1919 (p. 32—33) och Coventry- 1917 (cit. efter Clements 

 1921 p. 104). 



I Sverige har HESSELMAN (1910 b) satt skogens dåliga tillväxt å vissa 

 torv- och råhumusmarker i övre Norrland i samband med den nästan 



