174 LARS-GUNNAR ROMELL [100] 



fullständiga syrebrist i grundvattnet, som utförda analyser gåvo vid 

 handen. Han anser vidare (19 17 a, p. 358) frånvaron av nitrifikation i 

 odränerade torvmarker med stillastående vatten bero på syrebrist. Vid 

 dränering inträder ofta en livlig nitrifikation, och där vattnet är i stark 

 rörelse förekommer den. I en annan avhandling (19 17 b) diskuterar 

 HESSELMAN möjligheten av att den gynnsamma effekten av skogsför- 

 yngringsåtgärderna på vanlig, oförsumpad råhumusmark delvis skulle bero 

 på en ökad markluftning, men han finner sannolikt, att den ej är av 

 någon avgörande betydelse. CLEMENTS (192 i p. 104) utläser, som ovan 

 nämnt, ur HESSELMANS tallhedsundersökningar det resultatet, att åtgär- 

 der »som öka markluften» framkalla nitrifikation och träd växt. I origi- 

 nalavhandlingen (19 1 7 c) finns dock ej med ett ord antytt, att kausal- 

 sammanhanget är detta. 



Av skogliga erfarenheter och uttalanden, som ej speciellt gälla råhumus- 

 marker må följande anföras. VONHAUSEN (CLEMENTS 1921 p. 99) fann; 

 att inläggning av ett dränagerör av lera i en frösäng med Platanus- 

 plantor ökade växten på dessa. Hartig (1900) hänför rotröta hos gran 

 och tall till dålig markluftning, orsakad av »stagnerande markväta på 

 plan mark», och hänvisar till en liknande rotröta hos vin som uppträder 

 på våt, lerrik mark. 



RoSTRUr (1902) talar även (p. 82) om luftbrist på grund av stillastå- 

 ende vatten. Sid. 78 framkastas den tanken, att orsaken till att frö av 

 al, björk etc. gror väl ute, men dåligt inomhus, vore frånvaron av tem- 

 peraturväxlingar, tillräckligt starka att åstadkomma ett tillräckligt gas- 

 utbyte, så att den bildade kolsyran i alltför stor utsträckning kvarstannar. 



LlVINGSTON (1905 a) finner en parallellism mellan fördelningen av sko- 

 garna i Michigan och jordens kornstorlek och dränering: »Från öppen 

 äng passera vi, allteftersom dräneringen blir bättre och bättre, genom blan- 

 dade kärr och barrträdskärr till höglandets löv- (hardwood) eller weymouth- 

 tallskogar». Förf. anser det avgörande vara den olika lufthalten i jorden. 



GRAVES (1915, cit. efter CLEMENTS 1921 p. 103) fann, att unga barr- 

 trädsplantor blevo sjuka i frösängar på lera, att de ledo mest de våta 

 månaderna och i många fall hämtade sig under de torrare. I luckrare 

 mark i samma plantskola visade sig ej sjukdomen, och förf. anser den 

 därför orsakad av syrebrist. 



FALCK (19 i 8) söker den primära orsaken till sjuklighet hos vissa ek- 

 bestånd å tidvis översvämmad mark med styv lera i bristande vatten- 

 och lufttillförsel till rötterna, varvid han synes vilja tillskriva den ovanpå 

 leran växande grässvålen lika stor betydelse som leran. 



Från Indien föreligga iakttagelser, stödda av försök, som synas otve- 

 tydigt ge vid handen, att markens genomluftning för Shorea robusta, 



