[101] LUFTVÄXLINGEN I MARKEN 175 



ett av de viktigare indiska skogsträden, är en ekologisk faktor av av- 

 görande betydelse. (Hole & Singh 1914 — 1916, Hole 1918 och 1921). 

 Särskilt intressanta äro de försök med S/iorea-p\an\.or, som Hole med- 

 delar, och som givit synnerligen markanta skillnader mellan bättre och 

 sämre genomluftade kulturer. Redan täckning av jorden med ett lager 

 döda Shorea-blaå eller inblandning därav i översta markskiktet hade en 

 tydlig skadlig inverkan (jfr dock p. [94] LuMlÉRES försök med infusion på 

 döda blad). Enligt HOLES framställning är genomluftningen den faktor, som 

 är bestämmande för föryngringen och för den geografiska fördelningen 

 av S/wrea-skogama. i de ifrågavarande distrikten. De stora föryngrings- 

 svårigheterna för S/iorea-skogama hänga samman därmed att dessa skogar 

 till stor del växa på lera och att SJiorea är ett mycket fuktälskande 

 träd. Såväl fröna som de unga plantorna äro ytterst ömtåliga för torka. 

 Samtidigt synes emellertid som sagt rotsystemet vara rätt ömtåligt mot 

 för mycket kolsyra eller för litet syre eller bådadera. Känsligheten torde 

 visserligen ej vara så särskilt stor, då plantorna växa utmärkt i vatten- 

 kulturer utan luftning (HOLE 1921 p. 60), men just emedan växten måste 

 ha så rikligt med vatten, ligger risken för rotsystemets utsättande för 

 avsevärda CO„-överskott och betydlig 2 -brist i det tropiska klimatet 

 nära, ej minst på lerjord. 



Liksom Shorea kräver vanlig al ett visst lågt syrgasminimum i vattnet 

 för att trivas (BORNEBUSCH 1914). 



Markluftningsfrågans ställning i den rena ekologien. Av icke skog- 

 liga erfarenheter och åsikter hos den rena ekologiens män må följande 

 anföras. Egenheterna i naturliga mossmarkers vegetation hänföras 

 numera allmänt direkt eller indirekt till den dåliga genomluftningen i 

 det stagnerande, humusrika vattnet. I Fruhs & Schröters (1904) stora 

 monografi över Schweiz' mossar tas sålunda syrebristen till utgångspunkt 

 för hela framställningen i kapitlet om torvbildningsprocessen. De ame- 

 rikanska forskarna ha särskilt intresserat sig för den Schimperska fysio- 

 logiska torrheten i mossar och ta därvid likaledes syrebristen och moss- 

 vattnets därmed sammanhängande giftighet till utgångspunkt. Här må 

 till slut anmärkas, att beträffande torrlagda mossmarker Vageler (1906) 

 kommer till det resultatet, att »en hög kolsyrehalt hos markluften är 

 identisk med livlig omsättning i marken och sålunda med förmågan att 

 bära en anspråksfull flora». Genomluftningen var alltså i dessa torrlagda 

 mossmarker genomgående tillräcklig. 



Hole (191 i) anser markluftningen som en ekologisk faktor av bety- 

 delse för diverse indiska skogsgräs, delvis bestämmande deras förekomst 

 och utbredning. 



CANNONS m. fl. experimentella undersökningar äro refererade ovan. 



