188 LARS-GUNNAR ROMELL [114] 



mm hål borrade i snt-d riktning tvärs igenom godset i pipan. Loppet 

 är så när som på en kanal av c:a i mm 2 tvärsnitt utfyllt av ett stycke 

 mässingsbult. I övre änden är ingängat ett slangmunstycke av mässing, 

 som tätar mot pipkanten medels en gastät packning av vulkanfiber, in- 

 dränkt med vaselin. Till apparaten hör ytterligare en hatt av stål att 

 slå på och en kraftig nyckel för att dra upp sonden ur jorden. Sommaren 

 1 92 1 användes uteslutande den sond som visas hg. 9 B. Denna är av 

 mässing, längre och smidigare, och med central 1,5 mm stålnål som 

 dragés ut efter neddrivningen. Denna sond visade sig trots sin vekhet 

 ha en förvånande förmåga att tränga ned även i morän. Dess böjlig- 

 het gör, att den slinter åt sidan på stenar, som den ej träffar alldeles 

 vinkelrätt, och sedan fortsätter nedåt. Den drevs i likhet med den andra 

 mässingssonden ned genom kraftig tryckning under någon vridning. Men 

 sedan den kommit ned tillräckligt långt, så att den stöddes från sidorna 

 av moränen, kunde den om behövligt liksom stålsonden bultas ned yt- 

 terligare med en träklubba. En vid denna sond vidtagen förbättring, 

 som dock ej torde vara av stor betydelse, är att stålnålen löper i och 

 tätar mot en liten bit gummislang (vaselin eller glycerin!), så att det ej 

 ett ögonblick är öppen förbindelse mellan den yttre luften genom kana- 

 len i sonden och ned i jorden. Vid de andra sonderna är kanalen ett 

 ögonblick efter neddrivningen öppen och tillslutes först genom påsätt- 

 ningen av gummislangen, som går till sugapparaten. Emellertid har 

 jag aldrig kunnat konstatera några tryckskillnader (jag har prövat saken 

 genom att applicera en liten hinna av saliv som man brukar göra för 

 att pröva cykelventiler). Den möjliga felkälla, som möjligheten av ned- 

 trängande av yttre luft vid undertryck i jorden ju likväl utgör är i varje 

 fall utesluten vid alla 1921 utförda analyser, d. v. alla prov med högre 

 ordningsnummer än 59. 



Aspirerade mängder. Vid provtagningen sköljdes städse apparaterna 

 med omkring 5 gånger den sammanlagda luftvolymen i sonden, gummi- 

 slangen och sugapparatens kanaler. Sammanlagda aspirerade volymen 

 uppgick därför trots det så små luftmängder behövas för analys till om- 

 kring 8 cm 3 . Detta är likväl en mycket liten volym jämfört med den 

 som vid åtskilliga andra liknande undersökningar använts, vilket som 

 redan ovan antytt är en styrka i metodiken. Volymen av den aspire- 

 rade luften inverkar nämligen på den säkerhet, med vilken man kan 

 antaga, att luftprovet verkligen är markluft från det avsedda djupet. Vi 

 komma därmed över till en diskussion av denna mycket viktiga sak. 



Tätningsförsök. Betydligt grövre fel än analysfelen kunna tänkas 

 uppkomma därigenom att det tagna luftprovet ej är ren och oblandad 



