[117] LUFTVÄXLINGEN I MARKEN 191 



hälften hade tydligen krävts att man kunnat reda sig med endast en 

 åttondel av den nyssnämnda luftvolymen, d. v. s. inalles i cc. Detta 

 hade måhända låtit sig göra om man tagit luftkanalerna i sonderna, 

 gasometern och den dem förbindande gummislangen ännu betydligt myc- 

 ket trängre, men vinsten hade absolut ej uppvägt de ökade svårigheterna 

 vid handhavandet av en dylik apparat. Framförallt står noggrannheten 

 i definitionen av djupet vid den av mig använda provvolymen i en 

 rationell proportion till analysmetodens noggrannhet, vilket däremot 

 knappt torde kunna sägas orn t. ex. Alberts undersökningar, för att ej 

 tala om de tidigare undersökningarna med aspiration av många liter 

 luft genom Pettenkofer-rör. ALBERT använde för en bestämning »im 

 mindesten» 500 cc luft, som skulle härstamma från 30 cm djup, men 

 med 25 °o luft i jorden blir djupet definierat endast med en noggrann- 

 het av + 8 cm. I detta prov bestämdes sedan kolsyran, vill det synas, 

 med 0,01 % noggrannhet. Om den insugna luften verkligen, som vi 

 antagit, härstammade från en alldeles sfärisk jordvolym med centrum 

 precis vid borrets insugningsöppning och om dessutom kolsyrehalten 

 stiger lineärt mot djupet, skulle resultatet visserligen lika väl bli felfritt. 

 Men intetdera är antagligen händelsen, d. v. s. ej strikt. Framförallt 

 förefaller det troligt att den tillströmmande luften till en större procent 

 härstammar ifrån ytligare än från djupare jordlager, räknat från det djup 

 dit borret neddrivits. Kolsyrehalten var i ALBERTS försök omkring 0,3 

 % på 30 cm djup. Om vi anta att den avtar lineärt mot ytan betyder 

 detta en ändring av ungefär 0,01 volymprocent pr cm. Medeldjupet av 

 den jordvolym som levererat luftprovet bör alltså definieras med en nog- 

 grannhet av i cm för att motsvara en noggrannhet i analyserna av 

 + 0,01 % . Det förefaller osannolikt att de positiva och negativa felen 

 ta ut varandra i den grad att man kan räkna på den förstnämnda nog- 

 grannheten i Alberts bestämningar. Albert resonerar som så: även 

 om vid sugningen luft uppifrån, t. o. m. atmosfärisk luft, passerat tvärs 

 genom jorden och skulle komma med i provet, så gör detta ingenting, 

 enär därigenom då blott vore bevisat vad som skulle bevisas, nämligen 

 att jorden är tillräckligt genomtränglig för luft. Detta resonnemang måste 

 anses förfelat ur flere synpunkter. För det första gäller det ju en ekolo- 

 gisk undersökning, man vill alltså veta jordluftens sammansättning på 

 ett visst djup under naturliga förhållanden och ej medan en for- 

 skare håller på att ventilera jorden genom sugning med en gasometer. 

 För det andra sker antagligen som vi ovan sett det naturliga gasutbytet 

 huvudsakligen genom diffusion och ej genom genomblåsning, och per- 

 meabiliteten under inflytande av tryckskillnader är därför ej det som in- 

 tresserar mest. 



