200 LARS-GUNNAR ROMELL [126] 



Den minsta syrehalt som något prov visat i mina analyser är omkring 

 I /z % (prov 13g a), motsvarande en syrebrist av 20^2 %, men den största 

 kolsyrehalt jag någonsin funnit uppgår ej till mer än 6 % (prov 47). 



De möjliga orsakerna till att kolsyran ej följer syrebristens ökning, 

 utan blir efter, ha vi ovan talat om (kap. 8, Beteiligte Gase, samt tidi- 

 gare i detta kapitel, under Variation med djupet). 



Sammanfattning. Granskningen av siffrorna med hänsyn till allmänna, 

 d. v. s. på varje plats och i olika slags marker återkommande drag i 

 variationen har givit till resultat, att variationen med tiden följer 

 vattenhalten i jorden, samt att variationen med djupet i normal- 

 dränerade skogsmarker har ett förlopp vars allmänna gång överensstäm- 

 mer med den ovan kap. 7 beräknade, men visar en kurva som är ännu 

 flackare mot djupet, däremot i sådana fall, där vattenhalten från och 

 med ett visst djup är väsentligt annorlunda än närmare ytan, kan hastigt 

 öka nedåt. Bäggedera visar vilken stark inverkan vattenhalten i jorden 

 har på markluftens sammansättning, och står i full överensstämmelse 

 med den i flere föregående kapitel förda diskussionen. De siffror, som 

 diskuterats under den sista punkten, den inbördes storleken av 

 syrebrist och kolsyreöverskott, belysa i sin mån samma sak. 



Kap. 14. Analysresultat, sammanställda för olika 



marker. 



A. Torra råhumusgranskogar. 



Denna grupp omfattar granskogar i övre Norrland, Norrbotten och 

 Västerbotten. Gemensamt för dem alla är ett kraftigt råhumustäcke på 

 oförsumpad mark. De flesta proven härstamma från dåligt växtliga, 

 råhumusbesvärade skogar med mycket blåbärsris i marktäcket, några 

 från växtligare skog med markvegetation antydande en mer godartad 

 råhumus. 



Den flitigast undersökta lokalen är en mossrik, tämligen blåbärsrik 

 granskog på en liten moränås ä Skogsförsöksanstaltens försöksfält vid 

 Kulbäcksliden, Västerbotten. Granarna äro dåliga till oväxtliga, lavbe- 

 hängda. Närmare beskrivning på lokalen återfinnes i avd. V, lokalbe- 

 skrivning nr 2, med karta fig. 11. 



Det var här som undersökningarna togo sin början. Redan de första 

 analyserna gåvo mig den då för mig överraskande upplysningen, att det 

 i varje fall ej kan vara tal om att råhumusen generellt sett utgör ett 

 hinder för genomluftningen. Avvikelserna från luftens normala syre- och 



