202 LARS-GUNNAR ROMELL [128] 



och överträffa de största i mina analyser från den torra råhumusmarken 

 å försöksfältet funna. 



Låt oss då gå till nästa undersökta lokal, som ligger pä samma lilla 

 moränås som den förra. Här är skogen bättre, lövblandad. Lokalen 

 är närmare beskriven i lokalbeskrivning 2. Den bild som siffrorna här 

 ge, är alldeles densamma som för den förra lokalen. De flesta analy- 

 serna ha visat syrehalter över 20 % och kolsyrehalter om några tionde- 

 dels procent (för alla djup ned till 75 cm), men på en punkt gick syre- 

 halten ned till något under 17 % och kolsyrehalten steg till 1,5 % (30 

 cm djup, prov 133). Här kom något vatten med provet. 



De allra först i tab. XIII A upptagna proven härstamma från ett 

 annat skogsskifte i närheten av de förra lokalerna, prov nr 30 (som av- 

 ser två prov från olika punkter) från en vacker örtrik skog, de övriga 

 från en sämre, blåbärsrik. Hela vägen hålla sig syrehalterna över 20%, 

 kolsyrehalterna vid några tiondedelar; proven härstamma från djup ned 

 till 75 cm. Markluftningen är alltså förstklassig. 



De sist under A i tabellen upptagna proven härstamma från Roklidens 

 försöksfält i Norrbotten (se lokalbeskrivning nr 1). Skogen är mycket 

 dålig, råhumusen tjock, seg och hopfiltad. Analyserna visade en syre- 

 halt av omkring 20 % ', en kolsyrehalt under 1 % , utom i ett prov från 

 56 cm djup, där syrehalten var 19,2 % och kolsyrehalten 1,1%. Här 

 voro proven torra, man kan alltså vänta sig en större syrebrist och kol- 

 syrehalt under extremt våtväder. 



Alla analyser från torra, även råhumusbesvärade marker i övre Norr- 

 land ha alltså överensstämmande givit till resultat detsamma som redan 

 de första orienterande analyserna visade, nämligen att även en svårartad 

 råhumus ingalunda utgör något generellt hinder för markluftningen. 

 Detta resultat står i full överensstämmelse med ALBERTS ovan (kap. 10) 

 citerade, men däremot i bjärt motsats till de åsikter, som förfäktas av 

 GRÄBXER m. fl. (se kap. 10). 



Hur skall man då förklara denna brist på överensstämmelse? Vad 

 GRÄBXER beträffar, har han kommit till sin uppfattning på grund av 

 experiment, refererade ovan kap. 10. Dessa experiment äro visserligen 

 som redan kap. 10 anmärkt i och för sig ej så alldeles avgörande, då 

 GRÄBXER vid anställandet och tolkningen av experimenten utgått från 

 den förutfattade och som vi ovan kap. 7 visat ohållbara meningen, 

 att jordens permeabilitet, d. v. s. graden av genomsläpplighet för 

 luft under inflytande av tryck, är ett mått på genomluftningen däri. 

 Detta är som vi visat ett misstag, då permeabiliteten varierar enormt 

 med olika kornstorlek hos jorden, men däremot den viktigaste mark- 

 luftningsfaktorn, diffusionen, är inom mycket vida gränser oberoende 



