[129] LUFTVÄXLINGEN I MARKEN 203 



därav. Emellertid förefaller det mycket sannolikt att GRÄBNER har rätt 

 för det fall, hans undersökning avser. Han beskriver nämligen råhu- 

 musen i naturligt tillstånd i det avsedda beståndet som en fuktig, knåd- 

 bar massa. Att ett råhumusskikt i blött tillstånd är ett hinder för 

 ordentlig markluftning är att vänta, och vi skola nedan se att så är fallet. 

 Råhumusen i våra oförsumpade mossrika, blåbärsrika granskogar har 

 emellertid en helt annan karaktär än den av GRÄBNER avsedda gran- 

 råhumusen. Den är under vegetationsperioden påfallande torr, vilket 

 möjligen står i samband med rikedomen av vattenuppsugande rötter av 

 blåbär m. m. i densamma (prof. H. HESSELMAN, muntligt meddelande). 

 Råhumusens karaktäristiska mekaniska egenskaper, dess seghet och filt- 

 aktiga struktur utgöra tydligen intet hinder för diffusionen. Det är ju 

 även ganska självklart, att en sådan egenskap som seghet intet skall ha 

 att göra med diffusionens effektivitet, vilken beror på lufthalten och, 

 efter passerandet av en viss storleksgräns, på dimensionerna hos porerna 

 i jorden. En konstgjord råhumus av hopfiltade fina ståltrådar skulle 

 vara ännu mycket segare än naturlig råhumus, men ingen torde tvivla på 

 att diffusionen i mellanrummen mellan ståltrådarna skulle gå med normal 

 hastighet. När det gäller råhumusen och dess hindrande roll vid mark- 

 luftningen tycks man emellertid ibland kanske omedvetet ha satt lik- 

 hetstecken mellan den utpräglade råhumusens mekaniska egenskaper och 

 dess hinderlighet vid markluftningen (jfr t. ex. framställningen hos GRÄBNER 

 1921 p. 105—107). 



Något motsvarande den av GRÄBNER beskrivna normalt blöta gran- 

 råhumusen torde vi ej ha i Sverige. De åtminstone ytligt sett närmast 

 därmed jämförliga förhållandena torde träffas i kulturgranskog på gammal 

 ljunghedsmark i södra Sverige. För analysresultaten från dylika marker 

 kommer att redogöras nedan under G. 



B. Skog i lider med rikligare örter. 



Denna grupp är något heterogen. Den omfattar lidskogar med be- 

 tydligt olika utpräglad råhumus, olika markvegetation och även olika 

 trädbestånd. Det är dock städse fråga om mossrika skogar med mer 

 eller mindre stark inblandning av örter i markvegetationen, och i träd- 

 beståndet finns alltid gran, med eller utan blandning med tall eller löv- 

 träd. Genomgående är förekomsten av ekbräken, Dryopteris Linnceana, 

 i markvegetationen, antydande något fuktigare mark. 



Den första lokalen är närmare beskriven under 4 i avdelningen lokal- 

 beskrivningar. Det är fråga om ett bestånd, där en egendomlig mot- 

 sättning råder mellan markvegetationens och humuslagrets karaktär och 



