210 LARS- GUNNAR ROMELL [136] 



och jordsonden fördes ned genom det med lervälling fyllda borrhålet 

 och drevs ned ytterligare från några cm till en dm med en träklubba. 

 På så sätt kunde jag vara säker, att det tagna luftprovet verkligen här- 

 stammade från det avsedda djupet, trots det marken sårats med sten- 

 borren. Vid sugningen kom städse lätt och ledigt endast luft, vilket 

 visade att tätningen var god kring sonden, då intet vatten från den 

 några cm ovanför stående lervällingen kunde komma ned till sondens 

 nedre mynning. 



Proven togos samtliga på tämligen stort djup, frän 45 cm till 95 cm, 

 och dels under, dels inuti själva skenhällan. 



Om vi tills vidare bortse från humuserällen, visa analyssiffrorna ge- 

 nomgående mycket god syretillgång ännu nere på stora djup både i 

 och under skenhällan. Syrehalten varierar mellan ungefär 19 V 2 och 

 20 V2 °/° , kolsyrehalten mellan 0,3 och något över 1 %. Dessa siffror 

 visa, att för de former av skenhälla det här är fråga om GräBNERS 

 uppfattning om den kraftiga oxidation däri ej kan vara riktig. Däremot 

 visa de intet om diffusionshastigheten i skenhällan. Om ingen oxidation 

 sker kan naturligtvis syrehalten vara mycket hög även om diffusions- 

 hastigheten är obetydlig. Att döma av att sugningen gick så lätt torde 

 emellertid skenhällan vara rätt grovporig (jämför den ovan anmärkta 

 omöjligheten att suga i lera!) och man har därför anledning anta, att 

 diffusionshastigheten skall vara normal. 



De sista två proven 178 — 179 härstamma från den hotade zonen å 

 Roklidens försöksfält och ha medtagits här därför att moränen å punk- 

 terna i fråga var erällsartad. Här var syrehalten resp. 15,6 och 17,9, 

 kolsyrehalten 2,8 och 1,1 %. Som redan ovan anfört under C, där 

 även redogjorts för dessa prov, var marken torr, och den avsevärda 

 skillnaden mellan syre- och kolsyrehalterna i dessa bägge prov och mot- 

 svarande från 15 cm djup (prov 196 — 195, se under C, syrehalt 19,6 

 och 19,9, kolsyrehalt 0,9 och 0,8 %) tyder därför på, att en avsevärd 

 oxidation verkligen sker nere i moränen. Det är här fråga om en 

 humuseräll; om, som väl antagligen är fallet, det är humusortsten 

 som GRÄBNER avser med sitt ovan anförda uttalande, motsäga alltså 

 mina analyser ej alldeles den möjligheten, att det kan ligga en sanning 

 bakom hans uppfattning. 



F. Dåliga ljunghedar. 



Mina analyser från ljunghed härstamma nästan uteslutande från Vall- 

 åsens krp. på Hallandsås. Undersökningarna utfördes dels i juni, dels 

 i september 192 1. Vid det första tillfället var marken torrare än vid 

 det senare och torde även ha varit torrare än normalt, då både april, 



