212 LARS-GUNNAR ROMELL [1381 



vattenrik, som framgår av anmärkningarna. På en punkt kom vid sug- 

 ning från 60 cm djup endast vatten, pä en annan vatten och luft. Det 

 är även anmärkningsvärt att detta senare prov visade helt normal syre- 

 och kolsyrehalt; oxidationen är alltså mycket obetydlig på större djup. 



Nästa undersökta lokal är en sluttning med ljung, klockljung och genom- 

 gående usel gran, gul och ej högre än ljungen (lokalbeskrivning 21)" 

 Prov togos endast i september. Här skilja sig värdena av syrehalten 

 för prov från 15 och prov från 60 cm djup skarpt från varandra. De 

 förra visade syrehalter varierande mellan ij 1 /^ och över 20 %, de senare 

 mellan 9 och 18 %; kolsyrehalten varierade för bägge djupen ungetär 

 likadant, mellan ungefär 7* och 2 %. De lägsta syrehalterna träffades 

 i prov, där vatten kom vid sugningen. Marken var vattenrikare än på 

 förra stället. På en punkt kom redan å 45 cm djup endast vatten, och 

 vid samtliga prov från 60 cm djup finnes anteckning, att vatten kom 

 med provet. En för luftningen hinderlig vattenrikedom i marken sträckte 

 sig tydligen å denna lokal upp till en nivå i marken, där ännu en avse- 

 värd oxidation sker. Därav den stora skillnaden mellan djup- och yt- 

 värdena å denna lokal i motsats mot den föregående. 



Nästa lokal (prov 227 — 234) är en bergtallplanterad lavrik ljunghed 

 med enstaka enbuskar i sluttning å Vallåsen (lokalbeskrivning 23). Värdena 

 av syre- och kolsyrehalt äro mycket jämna, 20 och ett par tiondedels 

 % syre och ett par tiondedels % kolsyra å samtliga undersökta punk- 

 ter, såväl å 15 som å 60 cm djup. Proven voro samtliga torra. Vat- 

 ten visade sig ingenstädes. 



De sista två proven härstamma från en ljunghed med dålig självsådd 

 tall och gran i Västergötland nära Hallandsgränsen. Proven, som togos 

 i juli, visade god markluftning å 30 cm djup. 



Undersökningarna å dåliga, svårkultiverade ljunghedar ha alltså givit 

 vid handen, att även en mäktig ljungråhumus i torrt tillstånd lika litet 

 som den norrländska moss-blåbärsråhumusen utgör något hinder för en 

 god markluftning. I fuktigt tillstånd däremot är den det alldeles givet, 

 och det vill synas som om det skulle behövas en mindre vattenhalt i 

 ljungråhumusen än i råhumusen i den norrländska granskogen för att 

 syrebristen skall uppnå betänkliga belopp. Flera av proven inom denna 

 grupp visa (jämför tabellen) betydligt till högst avsevärd syrebrist utan 

 att anteckning finnes, att vatten kommit med provet vid sugningen. 



G. Lyckade ljunghedsplanteringar. 



De undersökta lokalerna ligga till största delen på Vallåsens kronopark å 

 Hallandsås. Ett par prov härstamma från den högproduktiva kulturgran- 



