[141] LUFTVÄXLINGEN I MARKEN 215 



i det luftningen i bägge fallen är utmärkt. Intressantare hade emeller- 

 tid en jämförelse av värdena under våtväder i de båda slagen av mar- 

 ker varit. Tyvärr medhanns ej att besöka några utpräglade mullmarker 

 under septemberresan, och mina siffror lämna därför ingen upplysning 

 om maximibeloppen av syrebrist och kolsyreöverskott i lövskogsmarker 

 med mull. 



K. Lövkärr. 



Hit ha förts två lokaler som knappt ha något annat gemensamt än 

 tiamnet. Den första är ett lövkärr vid en liten bäck i Västerbotten 

 (lokalbeskrivning 34). Marken är lera. De tvä proven visade på 10 

 och 20 cm djup syrehalter över 20 l /z % och nästan ingen kolsyra. 

 Observera emellertid anmärkningen i tabellen, att på en punkt å 20 och 

 15 cm djup det ej gick att suga någon luft ur leran. 



Den andra lokalen är ett alkärr å Hallands Väderö med djup kärr- 

 mylla. Provet togs under stark torka, och kärret var så torrt som det 

 ej någonsin brukar vara. Där normalt vatten brukar stå upp i ytan 

 kunde man gå alldeles torrskodd med segelskor, och vatten träffades 

 först på 60 cm djup. Luften i kärrmullen visade på 15 cm djup en 

 syrehalt av nära 2 1 % och ett par tiondedels % kolsyra, på 30 cm nå- 

 got under 20 % syre och 1 % kolsyra, på 45 cm 16 % syre och 2 % 

 kolsyra. Dessa värden äro alltså att betrakta som minimivärden för års- 

 tiden av syrebrist och kolsyrehalt, och det är att antaga, att under nor- 

 mala förhållanden betydlig syrebrist råder i kärrmullen. Syrgashalten i 

 vattnet i danska alskogar och alkärr har undersökts av BORNEBUSCII 

 (1 914), som i intet fall annat än i ytvattnet i gölar fann mer 9 än om- 

 kring 10 % (max. 14 %) av det värde som svarar mot full mättning. 

 En markluft i jämvikt med sådant vatten skulle ha en syrehalt av en- 

 dast omkring 2 %. 



L. Lerbränna. 



De två proven visa å 10 till 15 cm djup en syrehalt mellan 20 och 

 20 V 2 % s y re oc h en kolsyrehalt mellan o och 1 %. Observera emel 

 lertid anmärkningen i tabellen, att på två andra ställen det ej gick att 

 suga några luftprov ur leran. Analyserna ge alltså ingen upplysning 

 om syretillgången i leran, utan visa endast att denna på vissa ställen är 

 sprickig och att i dessa sprickor står luft med nästan atmosfärens syre- 

 halt. Det iakttogs, att rötter gingo i dessa sprickor, vilket med en viss 

 sannolikhet synes mig tyda på att sprickorna äro åtminstone relativt per- 

 manenta och ej blott tillfälliga. Vi återkomma till en diskussion av för- 

 hållandena i lermarker i följande kapitel 



