216 LARS-GUNNAR ROMELL [142] 



Att jag ej fortsatte undersökningarna å lerbrännor beror på att den 

 använda metodiken ej tillåter en bedömning av luftens sammansättning 

 inuti leran. Ar leran sammanhängande, kunna ju nämligen som nämnt 

 inga luftprov fås. Och att leran på många ställen är sprickig behöver 

 ej konstateras genom gasanalys; det är bekvämare att direkt iakttaga. 

 Någon metod som skulle kunna användas för att bestämma samman- 

 sättningen av luften inuti den kompakta leran finnes såvitt jag vet ej. 



M. Mossar. 



Proven från mossar äro även fåtaliga och tagna mer i förbigående. 

 Liksom i fråga om lermarkerna gäller det nämligen om mossarna, att 

 den använda metodiken ej är särdeles lämplig att ge upplysning om 

 förhållandena. I motsats till vad fallet är med lermarker, finnes det 

 däremot en metod för undersökning av syretillgången i mossarna, som 

 är lämplig och god, nämligen vattenanalys enligt WlNKLER. Dylika 

 undersökningar ha utförts av HESSELMAN (i 910) och i stor utsträckning 

 av Malmström (1922), vars arbete gjorde det onödigt för mig att mer 

 ingående syssla med luftningen i mossar. Mina fåtaliga bestämningar ge 

 emellertid ett par intressanta upplysningar. 



Vi fästa oss först vid de sex första proven i tab. XIII M. De här- 

 stamma från Degerö stormyr i Västerbotten. Som man ser, visa ana- 

 lyserna överraskande nog samt och synnerligen syrehalter, som ligga 

 mellan 20 och 21 %, utom i ett fall, då siffran var 19,6 %, och kol- 

 syrehalten går endast i ett fall upp till 2 %, håller sig f. ö. nära o. 

 Därvid är att lägga märke till att mosstorven var vattenrik, så att vatten 

 kom vid sugningen, antingen med proven eller på samma djup som pro- 

 ven togos, strax intill. Detta resultat står i ett egendomligt motsatsför- 

 hållande till vad vi förut funnit. Därtill veta vi, att vattnet i torven 

 normalt är mycket syrefattigt (se MALMSTRÖM 1922). Hur skall detta 

 då förklaras? Enligt min mening på följande sätt. Vitmossförnan (sensu 

 Malmström 1922) och den oförmultnade fiiscam- etc. torven har en 

 annan textur än t. ex. vanlig råhumus. Dels är den betydligt grovpo- 

 rigare än råhumusen. Vidare är förnan, som här huvudsakligen kommer 

 i fråga, bildad av basalrester av vitmossindivid, som ha kvar sin lodräta 

 huvudriktning. Detta gör, att det ej så lätt uppstår en så intim bland- 

 ning av luft och vatten som i våt råhumus. Det bildas ej så lätt full- 

 ständigt eller så gott som fullständigt av vatten avstängda luftblåsor, 

 utan luftrummen ha snarare formen av lodräta kanaler, som upptill stå i 

 förbindelse med luften. I dessa kanaler kan det därför ske ett diffusions- 

 utbyte med luften av normal livlighet. Nere i det syrefria grundvatt- 



