222 LARS-GUNNAR ROMELL [148] 



het hänföras till andra orsaker, såsom dålig omsättning i marken, särskilt 

 svag produktion av lämpliga kväveföreningar (jämför HESSELMANS be- 

 kanta studier). Ej heller genom förmedling av dylika omsättningspro- 

 cesser i marken kunna gärna de små variationerna i syretillgång ha 

 någon inverkan på skogen. Jag erinrar om SCHLÖSINGS (1873) förut 

 anförda försök med nitrifikation i jord vid olika syretillgång; någon 

 säker ändring i nitrifikationens intensitet kunde därvid ej påvisas förrän 

 syrehalten nedsattes till 6 %. Vid 16 och 11 % syrehalt i luften var 

 nitrifikationen i en försöksserie nedsatt, i en annan oförändrad eller ökad, 

 utslaget alltså intet. Det är att märka, att dessa försök voro långvariga 

 (flera månader), och att nitrifikationen är en utpräglat syrekrävande 

 process. 



Inom gruppen skog i lider med rikligare örter påträffades å en 

 lokal ännu något större syrebrist än de största inom gruppen torra rå- 

 humusgranskogar, och under torrare väder. A denna lokal är visser- 

 ligen skogen dålig, men detta torde bero på andra orsaker än mark- 

 faktorer (jfr föregående kapitel, under B). Här är råhumusen betydligt 

 mullartad, markvegetationen rik och humustäckets tillstånd enligt HES- 

 SELMANS undersökningar (opublicerade) bättre än i de torra råhumusbesvä- 

 rade markerna (svagare sur reaktion, starkare ammoniakavspjälkning). 

 För övrigt äro värdena av syrebrist även inom denna grupp genom- 

 gående låga. 



De stora och skogsekologiskt ytterst betydelsefulla skillnader i humus- 

 täckets tillstånd, särskilt omsättningens livlighet däri, som finnas mellan 

 olika oförsumpade råhumusmarker i Norrland, kunna således ej gärna sättas 

 samband med olikheter i markluftningen. Jag anser det även uteslutet 

 iatt den gynnsamma inverkan av markbearbetning å råhumusmarker kan 

 orsakas av en ökad markluftning, då syretillgängen även utan några 

 åtgärder oftast ej lämnar något övrigt att önska. Orsaken får i stället 

 även här sökas på annat håll. Närmast får man väl då tänka på en 

 ökad elektrolythalt i humusen på grund av blandningen med mineral- 

 jorden, såsom av HESSELMAN (i 91 7 a, p. 973 — 977) framställt som en 

 arbetshypotes. 



På grund av vissa erfarenheter anses det av praktikens män, att grus 

 och sand ha en rotande inverkan på trävirke, och man undviker därför 

 t. ex. vid dammbyggnader i flottleder direkt beröring mellan trävirke 

 och grus- och sandfyllningar genom att isolera det förra medels ett lager 

 ris eller vitmossa. Om det är riktigt, att ett isoleringsskikt av t. ex. 

 vitmossa minskar sandens och grusets rotande inverkan på trät, så synes 

 mig ej heller denna sak kunna förklaras genom ändrade luftningsför- 

 hållanden och lika litet genom ändrad fuktighet. Däremot skulle man 



