[149] LUFTVÄXLINGEN I MARKEN 223 



även här kunna tänka på en elektrolytverkan. Utlösningen av salter 

 från sand- och grusmaterialet måste visserligen vara högst obetydlig, 

 men i den omedelbara närheten av sandpartiklarna bör dock en högre 

 elektrolythalt kunna uppstå, och det finns knappast anledning tvivla på 

 att redan ett koncentrationstillskott av nästan homeopatisk storlek kan 

 spela en ekologisk roll för de träförstörande organismerna i den salt- 

 fattiga miljö det är fråga om. Sannolikt ligga förhållandena på liknande 

 sätt beträffande den svårartade råhumusens organismer. Markvätskan i 

 den ytligt liggande, mineralfattiga råhumusen är säkerligen mycket salt- 

 fattig. Den något ökade närsalthalt, som bör bli följden av en om- 

 blandning av mineraljord och råhumus eller av en överskiktning av rå- 

 humus med mineraljord kan dä erbjuda en möjlighet till förklaring av 

 markberedningens gynnsamma effekt. När HESSELMAN 19 i 7 på anfört 

 ställe framställde hypotesen om effekten av markbearbetning pä råhumus- 

 mark som en elektrolytverkan, diskuterade han även möjligheten av in- 

 verkan av ökad markluftning, men han anser, att denna ej kan spela 

 någon avgörande roll. Detta senare kan med än större bestämdhet på- 

 stås efter mina markluftundersökningar, och HESSELMANS hypotes om 

 en saltverkan synes i samma mån vinna i sannolikhet. 



Av mina analyssiffror framgår, att genomluftningen i regel å de väl- 

 dränerade råhumusmarkerna är ungefär lika god mycket långt ned i 

 moränen som å 15 cm. djup. Att skogsträdens och markvegetationens 

 rotsystem å dessa marker hålla sig så ytligt och ej gå på djupet kan 

 alltså, även det, ej gärna hänga ihop med markluftningen. 



Gå vi från de torra råhumusmarkerna över till hotade och försum- 

 pade marker, så finna vi en variation hos siffrorna för syrehalten inom 

 helt andra gränser än i de förra. Dels finna vi även här prov med 

 nästan full syretillgång, dels sådana som visa mycket stark till nästan 

 fullständig syrebrist. De sistnämnda äro i majoritet. Genom HESSEL- 

 MANS undersökningar var bekant, att grundvattnet i gransumpskogen 

 visar så gott som fullständig syrebrist. Mina undersökningar komplettera 

 dessa med den upplysningen, att även ovanför grundvattensnivån på de 

 flesta punkter i den våta råhumusen råder höggradig syrebrist. Här ha 

 vi alltså verkligen att göra med en dåligt genomluftad mark, vilket där- 

 emot enligt mina undersökningar ingalunda generellt är fallet med mark, 

 där grundvattnet är mycket syrefattigt, t. ex. icke med den torra marken 

 å Roklidens försöksfält, som i de övre skikten visade sig väl genom- 

 luftad, trots det grundvattnet enligt HESSELMANS undersökningar är 

 ytterst syrefattigt. 



Det ligger nära till hands att anta, att i hotad och försumpad mark 

 den experimentellt konstaterade dåliga markluftningen är en faktor av 



