[155] LUFTVÄXLINGEN I MARKEN 229 



nästan normalt grön. Överhuvud uppfattas granarnas dåliga utseende 

 och tillväxt på dåliga ljunghedar av de danska forskarna med P. E. 

 MULLER i spetsen framförallt som en följd av kvävehunger. Man kan 

 förbättra granarnas tillstånd genom att plantera kvävesamlande ärtväxter, 

 medan tillförseln av kvävefria mineraliska gödselmedel i och för sig är 

 otillräcklig. Den samtidigt med odlingen av ärtväxter nödvändiga till- 

 förseln av dylika gödselmedel anses därför ha betydelse framför allt för 

 att ge betingelser för ärtväxternas trevnad och ej direkt för granen (jfr 

 P. E. Muller & Helms 1913, p. 330 och 332 — 333). 



Nu skulle man visserligen för ljunghedarnas del kunna tänka sig ett 

 sammanhang som det ovan på tal om tallhedarna framkastade, nämligen 

 att på sommaren ytlagret är för torrt, och å andra sidan under de tider, 

 höst och vår, då vattenhalten och samtidigt temperaturen är tillräcklig 

 för en livligare livsverksamhet, syrebrist föreligger i ljungråhumusen, så 

 att av denna anledning aéroba organismer även då skulle ha dåliga livs- 

 betingelser. (Jfr RlNDELL 1919 p. 56 — 57). Den under våren och sen- 

 hösten möjligen förekommande syrebristen i marken skulle alltså kunna 

 ha en indirekt betydelse. Helms' ovan anförda försök motsäga ej all- 

 deles denna uppfattning. Den starka sommaruttorkningen måste väl i 

 lika mån träffa ett pålagt lager av bergtallbarr, men man kan ju tänka 

 sig, att omsättningen under vår och höst räcker till. Dessutom kunde 

 man tänka sig, att tallbarrlagret under sommaren hindrar ljungråhumusen 

 att torka ut alltför mycket och på så sätt ökar omsättningen i denna. 

 En direkt skadlig inverkan av dålig genomluftning på granarnas rot- 

 system kan i alla händelser knappt föreligga, ty då borde Helms' försök 

 ha givit ett annat utslag. Vad beträffar möjligheten av en indirekt in- 

 verkan på sätt som skisserats, skulle jag vilja framhålla, att ljungråhu- 

 musen likväl ej synes kvarhålla vatten så särskilt hårdnackat, då genom- 

 luftningen å Skogsförsöksanstaltens provytor å dålig ljunghed å Vallåsen 

 var så god i början av september efter en mycket regnrik augusti månad 

 (jfr tab. XIV). 



Allt det anförda visar sålunda hän på, att syrebrist i marken 

 knappast är någon generell orsak till de stora föryngringssvårig- 

 heterna för gran å dåliga ljungmarker. Att å somliga dylika 

 marker, d. v. s. sådana som närma sig försumpning, till de 

 andra ogynnsamma omständigheterna sällar sig en betänklig 

 syrebrist i marken under vissa tider, synes å andra sidan 

 framgå av mina siffror, och som redan i föregående kapitel anmärkt 

 vill det synas som en ansenlig syrebrist skulle kunna uppkomma vid en 

 mindre vattenhalt i marken när det är fråga om ljungmarkerna än fallet 

 är i råhumusmarkerna i Norrland. 



