[157] LUFTVÄXLINGEN I MARKEN 231 



samma marker är så gott som syrefritt. Någon omedelbar ekologisk 

 betydelse torde denna omständighet ej ha. Trots den tidvis goda syre- 

 tillgången i det ytliga skiktet kunna mer syrekrävande växter ändå ej 

 slå sig ned på dessa marker, enär grundvattnet långa tider av året står 

 högt upp i ytan och i och med detsamma syrebrist inträder även i ytliga 

 skikt. I det grunda skikt, där tilläventyrs lufttillgången alltid är till- 

 räcklig, är å andra sidan risken för uttorkning av rötterna stor. Den 

 höga syrehalten i markluften har dock sitt intresse ur andra synpunkter. 

 Förhållandet bidrar till exempel till förståelsen av den stora olikhet i 

 nedbrytningshastighet som finnes mellan området över och under grund- 

 vattensnivån i myrmarkerna (se MALMSTRÖM 1922). Grundvattensnivån 

 i myrmarkerna måste efter mina analyser, kombinerade med HESSELMANS 

 •och Malmströms, anses som en skarp gräns mellan ett område med 

 nära nog fullständig syrebrist och ett område med mycket god lufttill- 

 gång på talrika punkter. 



Vad kärren beträffar, ha BORNEBUSCHS undersökningar gjort sannolikt, 

 att syrehalten i vattnet för den vanliga alen är en ekologisk faktor av 

 avgörande betydelse. I sådana alkärr, där alen trivdes gott, höll grund- 

 vattnet mellan 6 och 14 % av den normala syrehalten, i dåliga alkärr 

 mellan o och 7 % av den normala. Alens rotsystem kräver alltså en 

 viss låg minimikoncentration av syre i vattnet omkring rötterna för att 

 trivas. 



Den högsta syrehalt, som BORNEBUSCH träffade i vattnet i alkärr, mot- 

 svarar en syrehalt i markluften av endast knappa 3 % , alltså dock höggra- 

 dig syrebrist. Ett par analyser som jag utfört av markluft ur ett alkärr på 

 Hallands Väderö i ovanligt torrt tillstånd visade visserligen en viss syre- 

 brist, men likväl ända nere på 45 cm djup, ej långt ovan grundvattens- 

 nivån, 16 % syre. I kärrmullen synes av denna siffra att döma liknande 

 förhållanden råda som de nyss påpekade i mossarna, om ock ej så 

 extrema, då syrebristen i grundvattnet i regel är långt ifrån fullständig 

 och i markluften strax ovanför grundvattnet i alla fall avsevärd. Någon 

 omedelbar ekologisk betydelse torde den omständigheten, att syrehalten 

 t. ex. i det undersökta alkärret å Hallands Vädärö stundom kan gå 

 upp till så pass betydliga belopp, väl lika litet ha som motsvarande 

 förhållande i mossarna. De växter, blåsstarr, kärrviol etc, som växa 

 där, måste utan tvivel ändock vara rustade att uthärda de syrehalter 

 som stå dem till buds i grundvattnet för att kunna kvarleva, då vattnet 

 i regel står ända upp i ytan. Sekundärt kan kanske å andra sidan den 

 höga syrehalten under vissa perioder ha sin betydelse till följd av den 

 livligare omsättning genom bakterier etc, som troligen under sådana 

 perioder äger rum i de ytliga skikten. 



