[159] LUFTVÄXLINGEN I MARKEN 233 



seende som här sysselsätter oss, då båda i stort sett variera parallellt, 

 När i diskussionen ovan t. ex. ett sammanhang antagits mellan trädens 

 dåliga växt och syrebrist i marken å vissa lokaler, sä bör därför efter 

 syrebrist underförstås: plus eventuellt hög kolsyrehalt. Emellertid ha vi 

 i kap. 13 sett, att i de våta marker, där de höga värdena av syrebrist 

 träffas, kolsyrehalterna alltid bli långt efter. Det högsta värde av kol- 

 syrehalt, som jag överhuvudtaget funnit, var ej fullt 6 %, medan där- 

 emot syrebristen kunde bli nästan fullständig. Det antagandet förefaller 

 därför att ha fog för sig, att i fall, där betänkligt dålig markluftning 

 förekommer, det framförallt är syrebristen som blir farlig. 



Kap. 16. Återblick. Försök till några skogligt viktiga 



slutsatser. 



Om, av skäl som ovan anförts, den skogsekologiska detalj tolkningen 

 av analyssiffrorna ibland erbjuder sina svårigheter och ofta ej leder till 

 slutsatser i form av kategoriska påståenden, utan utmynnar i en diskus- 

 sion, som får utgöra svar på frågan, så torde likväl så mycket vara visst» 

 att en höggradig syrebrist i marken är en ogynnsam faktor för våra 

 skogsträd. 



Ett annat resultat av undersökningarna är mycket enhetligt och oom- 

 tvistligt. Det är, att faran för dålig markluftning framför allt 

 kommer från vattnet i marken. De höga värdena av syrebrist har 

 jag utan undantag funnit endast i våt mark, och omvänt har jag med 

 ett par undantag funnit även den satsen gälla, att så snart marken som- 

 martiden är så våt, att vatten kommer med provet, en större syrebrist 

 än vanligt finnes i markluften. Undantagen gälla dels starka sluttningar, 

 där vattnet är starkt rörligt, dels området ovan grundvattensnivån i mos- 

 sar, där särskilda förhållanden råda, som diskuterats i kap. 14. 



Vi påpekade i början av avhandlingen (kap. 3) den tämligen självklara 

 saken, att värdena av syrebrist i marken måste bestämmas dels av inten- 

 siteten hos de syreförbrukande processerna, dels av gasutbytets livlighet. 

 Den första hänger intimt samman dels med halten av i nedbrytning stadd 

 organisk substans i marken, dels med temperaturen. Beträffande gas- 

 utbytet visade vår utredning avd. II, att den viktigaste därvid verksamma 

 faktorn måste vara diffusionen, och att denna för marker sådana som 

 våra naturliga skogsmarker bör vara den enda, som praktiskt taget kom- 

 mer i fråga. Diffusionen förlöper i jordens luftfyllda porer med ungefär 

 samma hastighet i jordar av den mest olika struktur, kornstorlek och 

 porositet samt under olika väderleksförhållanden, men är betydligt ned- 



