[161] LUFTVÄXLINGEN I MARKEN 235 



aldrig risk för dålig markluftning föreligga, hur marken i övrigt 

 är beskaffad. I försumpade marker av alla slag finns å andra 

 sidan alltid grundad anledning att frukta syrebrist i marken. 

 Likaså torde risken för dålig markluftning ligga nära i vissa 

 ler marker. 



Vi citerade kap. g ett uttalande av den gamle växtfysiologen SAUSSURE, 

 som går ut på, att när växter lida därav att deras rotsystem blir över- 

 svämmat, så beror detta ej på vattnet i och för sig, utan på att rötterna 

 få för litet syre. Vattnet är växternas viktigaste näringsämne, och i 

 ingen koncentration giftigt; därav kunna de ej få för mycket. En sådan 

 åtgärd som dikning är därför som Hesselman (1910 b) påpekar från 

 växtfysiologisk synpunkt ej en åtgärd för att bortskaffa vatten, utan för 

 att skaffa rötterna och markorganismerna syre. Efter de resultat, som 

 vi ovan kommit till, kan man för de flesta svenska skogsmarkers vid- 

 kommande nu även vända om denna sats och säga, att den enda 

 praktiskt användbara metod att skaffa rötterna och markorga- 

 nismerna mer syre, om de lida brist därpå, är att dika. 



Att bortskaffa möss- och råhumustäcket torde däremot från 

 luftningssynpunkt vara alldeles bortkastad möda, ja, skulle 

 å vissa marker av nyss anförda skäl sannolikt verka motsatsen 

 mot vad som avsetts. 



Likaså måste markluckring i skogsmark anses som en ur markluft- 

 ningssynpunkt onyttig eller åtminstone onödig åtgärd, hur stor betydelse 

 av andra skäl markbearbetning: än må ha. 



