236 LARS-GUNNAR ROMELL [162] 



Avd. V. 



LOKALBESKRIVNINGAR. 



(Anm. De använda svenska växtnamnen äro de i Nathorsts Svenska Växtnamn upptagna 

 och finnas dessutom översatta i slutet av denna avdelning.) 



I. 



Skogsskifte tillhörande hemmanet Storlund och stötande intill Kulbäcks- 

 lidens krp., Degerfors socken, Västerbotten. Där prov 30 togs står 

 gammal, för trakten hög och vacker skog, en mossrik granskog på 

 morän med inblandning av tall, gråal, björk och rönn. Markvege- 

 tationen utgöres mest av husmossor [Hylocomium parieiinum och proliferum). 

 Dessutom: enbuskar (enstaka*), blåbär, lingon (fläckvis rikligt), revlummer. 

 linnéa, ekbräken (fläckvis rätt mycket, dock ej å de undersökta fläckarna), 

 midsommarsblomster (likaså), skogskovall, vårfryle, gullris, ekorrbär, duvkulla. 

 De övriga proven (124 — 129) togos i ett högre liggande och magrare 

 parti av skogen, med gammalt, tämligen oväxtligt och lavigt restbestånd av 

 gran efter uthuggning. En och annan tall och en del björk som inbland- 

 ning. I markvegetationen varken ekbräken eller midsommarsblomster och 

 risen (lingon och blåbär) rikligare, var för sig fläckvis dominerande. 



Kulbäckslidens krp., Degerfors socken och revir, Västerbotten. En liten 

 låg och flack moränås, som tunglikt skjuter in mellan omgivande myr- och 

 försumpade marker, bär å den västra sluttningen (mot myren) tallskog, å den 

 östra mossrik granskog, som nedåt sluttningen blir allt björnmossrikare och sedan 

 övergår i gransumpskog. Stället återfinnes lätt å Malmströms (1922) karta 

 över Degerö Stormyr med ledning av den skogskoja, som ligger på åsen 

 strax intill den prickstreckade rektangel, som utmärker Kulbäckslidens för- 

 söksfält. Marken är även å de torrare partierna närmast kojan råhumus- 

 besvärad, råhumusen är dock ej av värsta sort. En stor del av proven äro 

 tagna nära kojan och inom försöksfältet. A kartskissen fig. 1 1 äro dessa 

 provpunkter utmärkta, de från 1920 ungefärligt (dock efter förda anteckningar), 

 de från 192 1 exakt (stegade avstånd från brunnarna). En serie prov, 111 — 

 123, äro som synes tagna längs en linje från kojan genom brunnarna V och 

 VI ned mot en liten tallmosse, som synes både på Malmströms karta och 

 delvis på kartskissen fig. 11. Skogen är här dålig, även på den torra marken, 

 och sedan allt lavigare och uslare ju längre nedåt sluttningen. Markvegeta- 

 tionens karaktär å den torra marken framgår av nedanstående Raunkiser- 

 analys, som härrör ungefär från den fläck, där proven 51 — 53 togos. 



* De här och där använda beteckningarna »enstaka», »rikligt» etc. betyda ej Hui.T- 

 Sernanderska grader, utan vilja endast ge en antydan, utan alla anspråk (jfr Du Rietz. 

 1921 p. 225, 230 — 231), om förekomstens riklighet. 



