364 IVAR TRÄGÅRDH [4] 



Egna iakttagelser. 



Första gången Clytus rusticus iakttogs var i Grönbo vid midsommar- 

 tiden 1 916. I kanten av ett område, som avbränts vid den s. k. 

 Spannarbodabranden, stod en torr björk, som blev föremål för mitt in- 

 tresse, enär jag väntade mig att i densamma finna björksplintborren. 

 Så var emellertid ej fallet; på barken syntes enstaka rundat-ovala hål 

 och när barken avlägsnades visade sig en mängd liknande hål, som gingo 

 in i splinten, men ej genom barken, samt larvgångar, som grunt fårade 

 splinten. Den slutsats, som kunde dragas av detta, var att någon insekt, 

 som levat mellan barken och veden, gått in i veden för att förpuppa 

 sig och nu börjat kläckas och bana sig väg ut genom barken, men att 

 de flesta ännu voro kvar. Det gällde därför att få ut insekterna ur 

 deras gömslen och vid dylika tillfällen brukar nikotin vara mycket an- 

 vändbart. Litet piprök blåstes in i hålen och omedelbart därefter kröp 

 Clytus rusticus ut. 



Sedan dröjde det i två år, innan djuret åter påträffades. Denna gång 

 var det i Värmland, ävenledes strax före midsommar, ett par mil norr 

 om Torsby; ett par obarkade aspstammar, som lägo vid vägen, hade 

 ovala hål genom barken och en närmare undersökning visade, att även 

 i detta fall blott ett fåtal av skalbaggarna lämnat sina puppkamrar. 



Slutligen har arten påträffats somrarna 1920 och 1921 vid Rörström 

 i södra Lappmarken, dels i björk-, dels i aspstammar, som voro fällda 

 men obarkade. Endast i förra fallet blev larven kläckt; asparna voro 

 redan övergivna, men flyghålens och gångarnas fullständiga överens- 

 stämmelse med de preparat, som tidigare insamlats bevisa till fullo, att 

 det var fråga om samma art. 



Då tidigare endast förelegat uppgift om att arten lever i bok — ty upp- 

 giften, att den massvis anträffats krypande på aspstammar, utgör ju intet 

 bevis för att den genomgår sin utveckling i dessa — har genom dessa 

 senaste fynd antalet kända värdväxter ökats med två, nämligen asp och 

 björk. 



Den närmare beskaffenheten av de träd som angripas, känner man 

 emellertid ej, men vissa hållpunkter har man dock fått genom de senaste 

 fynden samt av de erfarenheter, som författaren för övrigt samlat rörande 

 björkens och aspens långhorningsfauna. 



Vad björken beträffar, så är det säkerligen ingen tillfällighet, att vid 

 Grönbo ett av branden skadat, stående träd, blev angripet. Samman- 

 ställes detta med den omständigheten, att den vid Rörström angripna 

 björkstammen även var angripen av björksplintborren och ytterligare en 

 långhorning, Saperda scalaris — av vilka den förra blott angriper stå- 



