366 IVAR TRÄGÅRDH [6] 



Larvgångar, puppkammare och jiygJiål. 



Gångarna äro så pass olika, allteftersom det är i björk eller i asp som de 

 förekomma, att det ej är möjligt att giva dem en gemensam karaktäristik. 



I aspen äro de rätt djupt nedgrävda i splintytan (fig. 3 a) med plan 

 yta i mitten av gången och rätt brant sluttande sidor; deras yta är slät 

 och de tilltaga så småningom i storlek för att slutligen nå en bredd av 

 10 — 12 mm. Endast en del av gången förlöper emellertid mellan barken 

 och veden; i likhet med tallbockens larver går ClyUis rusticus'' larver, 

 när de förekomma i aspen, djupt in i veden, där de göra gångar i alla 

 riktningar (hg. 3 b); de hål, som leda in i dessa gångar, äro nästan cir- 

 kelrunda och mäta omkring 3 mm i diameter. Varken gångarna under 

 barken eller i veden befrias från borrmjöl, utan detta ligger tätt packat 

 i dem. Före förpuppningen föres gången mot periferien och utvidgas 

 något till en puppkammare, som är oval i genomskärning med 7,5X4 

 mm i diameter (fig. 4 a). 



På björken förlöpa larvgångarna helt och hållet mellan barken och 

 splinten och det är endast puppkammaren, som ligger i veden. På fig. 

 4 c synes detta tydligt; till höger se vi larvgången, fylld med en tätt 

 packad massa av gnagspån; den böjer av snett in i veden i omkring 

 130 vinkel och viker sedan av utåt periferien; den inåtgående delen är 

 fylld med gnagspån, den utåtgående delen, vars väggar äro svartaktiga, 

 är själva puppkammaren och har en längd av omkring 20 mm, största 

 diametern är 6 mm. 



Gångarnas olikhet i asp och björk sammanhänger väl med dessa träd- 

 slags väsentligt olika hårdhetsgrad. Det är ej förvånansvärt, att lar- 

 verna i aspens lösa ved tränga djupt in, medan de i björkens hårdare 

 ved först gå in som fullvuxna for att förfärdiga sin puppkammare. Härav 

 följer, att arten är en vida större teknisk skadegörare på asp än på björk. 



Angående Clytvs rusticus skadegörelse finnas inga uppgifter, men det 

 är omöjligt att avgöra, huruvida detta innebär, att en dylik sällan före- 

 kommer eller beror därpå att den förbisetts. Den omständigheten, att 

 aspstammar, som skola användas till tändsticksfabrikation, ej få kvarligga 

 över sommaren i skogen, förhindrar dock, att de angripas av gråbandade 

 barkbocken. Och någon fara att djuret skulle kunna uppträda som 

 lagerinsekt synes ej föreligga, då man vet vilken utpräglad solskensform 

 den är. 



2. Den smalbandade ekbarkbocken Clyius {Plagionotns)arcuatusY^. 



Denna art är utomordentligt karaktäristisk till följd av de bjärt gula 

 tvärband, som finnas på täckvingarna och halsskölden och vilkas utseende 

 framgår av fig. 1 c. Den närstående arten C. detritus skiljer sig från arcuatus 



