[7] 



SKOGSENTOMOLOGISKA STUDIER. I. 



367 



Fig. 4 a. Flyghål av den gråbandade barkborren i aspstam; b. puppkammare av densamma 

 i björk; c. t. h. larvgångar, dels tomma, dels fulla med tätt packade gnagspån; 

 den senare övergående i en puppkammare — Fig. 4 a. Fluglöcher von A', rasticus 

 in Espe; b — c. Puppenwiegen derselben in Birke. 



bl. a. genom den stora gula fläcken i täckvingarnas spets samt genom 

 den smala, bågböjda strimman, som korsar halsskölden (fig. 1 c). 



Även om denna arts skadegörelse saknas uppgifter i den äldre skogs- 

 entomologiska litteraturen. Det är först ESCHERICH, som år ig 16 riktar 

 uppmärksamheten på densamma. Till följd av den med kriget följande 

 bristen på arbetskraft fingo särskilt i Pfalz, men även i andra delar av 

 Tyskland ekstammar i stor utsträckning ligga kvar i skogen över som- 

 maren. Härigenom fick ekbarkbocken, som ynglar i dylika ekstammar, 

 synnerligen gynnsamma förökningsmöjligheter och tilltog så i antal, att 

 man kunde tala om en verklig ^Tyft/J-kalamitet. 



I Sverige har författaren iakttagit ekbarkbocken i Skåne och Halland 

 överallt, där obarkade ekstammar fått ligga kvar under sommaren, och 

 då detta synes höra till regeln, har den varit mycket allmän; man 



