386 OLOF TAM.M [2] 



växterna äro viktiga näringsämnen, äro de av stor betydelse för vege- 

 tationen. Även i andra avseenden sätter förekomsten av olika mängder 

 dylika kolloider i hög grad sin prägel på skilda jordmånstyper, och 

 dessa kunna knappast i detalj karaktäriseras utan att man känner gel- 

 komplexernas sammansättning. Särskilt är detta fallet med de s. k. 

 brunjordarna, som höra till de mest produktiva, och vilkas vetenskapliga 

 bearbetning just blivit påbörjad på skogsförsöksanstalten. 



Under det podsolprofilen bl. a. kännetecknas av att de vandrande gel- 

 komplexerna hopats i ett alldeles bestämt skikt, rostjorden, medan mar- 

 kens översta lager, blekjorden, är i det närmaste fri därifrån, innehåller 

 brunjorden rikligt med sådana komplexer i såväl övre som undre lager. 

 På grund härav är brunjorden överlägsen podsolen med hänsyn till möj- 

 ligheten att genom adsorption kvarhålla de för vegetationen viktiga nä- 

 ringssafterna. I åtskilliga av våra skogar visar emellertid brunjorden en 

 tendens att övergå till podsol; en podsolering av marken inträder. Detta 

 är från skoglig synpunkt att beteckna som en degeneration, vilken förr 

 eller senare leder till en minskad produktivitet hos marken. 



Det är tydligt att studiet av de kemiska processer, som äro förbundna 

 med brunjordens degeneration, är en ur skoglig synpunkt viktig fråga. 

 Det som det här först gäller att undersöka är just i vad mån och med 

 vilken hastighet gelkomplexerna i brunjordens översta lager börja upp- 

 lösas och vandra nedåt. De analysmetoder, som hittills stått oss till 

 buds för undersökningen av dessa komplexer, äro emellertid ej fullt 

 nöjaktiga. Man kan med dem ej med nägon större skärpa bestämma 

 mängden av den ena eller andra beståndsdelen. Detta är av största 

 vikt, just då processens börjande skall fastställas. Xågon detaljerad ke- 

 misk utredning av de vid brunjordsbildningen verksamma processerna 

 har därför ännu icke utförts, trots att åtskilligt studium nedlagts på denna 

 i Mellaneuropa rådande jordmånstyp. 



För humusämnena i gelkomplexerna har sedan länge funnits lämpliga 

 bestämningsmetoder, och järnkomponenten kan bestämmas med en av 

 mig (1917) angiven metod. I föreliggande arbete har försök gjorts att 

 även bestämma aluminium- och kiselsyrekomponenterna medelst ett ana- 

 logt förfaringssätt. En första undersökning har visat, att de på detta 

 sätt bestämda gelkomplexernas mängd varierar mycket i olika jordmåner; 

 i en undersökt brunjordsprofil bestod cirka fem procent av jordens vikt 

 därav. Den nya metoden skall nu användas till jämförande under- 

 dersökningar mellan brunjordar och podsoler och de övergångsled, som 

 finnas mellan dessa. På detta sätt torde det bli möjligt att nå fram till 

 en djupare förståelse av de med dessa fenomen sammanhörande veten- 

 skapliga och praktiska problemen. 



