[3] HÄNGLAVAR OCH TILLVÄXT HOS NORRLÄNDSK GRAN 407 



som ytterst är orsaken till denna hedtyp». SERNANDER (1917 s. 20 — 21) 

 talar om »Axel LUNDSTRÖMS oväxtliga granskog, den degenererade 

 granskogen framför andra», med träden »visande svag tjocklekstillväxt 

 och inhöljda i Alectoria juåata», vilken skogstyp utmärkes av »råhumus- 

 bildning och kraftig podsolering i marken och endast »på gynnsam jord- 

 grund» viker för »växtliga och godartade former» av fjällskogen. Den 

 degenererade granskogen skulle framför allt vara klimatiskt betingad: 

 »Detta ha vi klimatomstörtningen att tacka för». 



I en helt nyligen utkommen uppsats återkommer SERNANDER till lav- 

 frågan. Här yttrar han sig betydligt mera positivt och företräder åsikter, 

 som mycket överensstämma med Holmerz-Örtenblads: »Denna lav 

 [Alectoria jubata), vars oerhörda direkta och indirekta skadegörelse i de 

 nordsvenska skogarna även ur praktisk synpunkt förtjänade ett ingående 

 studium, är här granarnas sannskyldiga mordängel. Så fort ett träd börjar 

 sacka bakåt i sin allmänna vitalitet, kommer Alectoria att allt tätare 

 och tätare omkläda de allt kortare och kortare skotten, varav följden 

 blir att barren förr eller senare dödas av de svarta lavmassornas beskugg- 

 ning» (1922 s. 243). 



Jag avstår från att belasta framställningen med flere litteraturcitat. 

 Det anförda visar tillfyllest hur meningarna gå isär. Samtidigt torde 

 alla vara ense om att den omedelbara iakttagelsen många gånger ger 

 ett starkt intryck av att lavarna — särskilt den svarta laven — äro 

 verkligt farliga för träden och direkt framkalla barrfattigdom och topp- 

 torka hos de angripna granarna. Det är ifråga om tillförlitligheten eller 

 tolkningen av detta intryck som meningarna dela sig. 



För att om möjligt skaffa några säkrare och framförallt objektiva håll- 

 punkter på frågan än man förut ägt har Skogsförsöksanstalten tagit upp 

 den till behandling. Undersökningen anförtroddes åt mig, som däråt 

 ägnade större delen av eftersommaren och hösten 1919 samt några ar- 

 betsdagar under var och en av de tre följande somrarna. Fältunder- 

 sökningarna förlades till Västerbotten och Norrbotten, huvudsakligen till 

 Kulbäckslidens krp i Degerfors revir och skogarna därintill, och under- 

 sökningarna lades på granen, då det redan vid första ögonkastet på 

 förhållandena ute i naturen synes uppenbart att där största utsikten 

 finnes att påvisa en menlig inverkan av lavarna, om en dylik föreligger. 

 De ovan citerade uttalandena av HOLMERZ & ÖRTENBLAD samt SER- 

 NANDER gälla även, liksom alla jag kunnat finna i litteraturen, främst 

 eller endast granen. 



Här må tillåtas mig att inskjuta ett kort och ärligt tack för värdefull 

 hjälp till min hustru, Dr M.-M. ROMELL-RTSS samt till fil. lic. C.Malm- 

 ström och docent G. Stålfelt. 



